304 



staveni o Sahaře zničili, a míněni jejich brzy potvrzeno bylo zkušeností výprav do al- 

 žírské Sahary učiněných. Když jsem ponejprv četl Daumasovo slova: „le lion da desert 

 esl un mythe* (lev pouště je bajkou), nešlo mi to do hlavy a hodil jsem knihou lou 

 (Lacroixovým tuším almanachem zeměpisným na r. 1845) pln zlosti. Nejnovější cesto- 

 vatelé, Richardson, Barth a Overweg s Voglem, převýšili a potvrdili však udání fran- 

 couzských pramenů. 



Zkusím podati krátce nástin přírodopisný Sahary — to se rozumí že cum bcne- 

 fício inventarii. 



Velká rovina mezi Atlasem, středomorským pobřežím, Nilem, Atlantským mr.řem 

 a Súdánem (t. úrodnou, tropickými deštěm! zavlažovanou krajinou černochů), již my Evro- 

 pané Saharu nazýváme, není jednotvárnou poušti, ani jakýmsi spůsobera vnitroasiatských 

 a východoevropských stepí, a již Cnejus Piso (u Strabona) porovnal ji ku kůži levhar- 

 tově. Arabové tuzemští nazývají Saharou neb Falatem jen kraje rovné, bezvodé a bez- 

 kamenné, závěje hebkého písku, které se zvláště na západním, severním, méně na vý- 

 chodním kraji pouště nacházejí ; jiná jména pro poušf vůbec jsou jen tropická, jako 

 Roba el káli (pustý dům) neb Bahrbela ma (moře bezvodé). Kopčiny písčité nazývají 

 G/irud, planiny kryté štěrkem ostrým, lesklým, jako vodou leštěným, slují Serir , Vár sluje 

 rovina krytá kamením, Kifar místa stepnatá, po jarním dešti zelená, v letě vyschlá, 

 Hafá místa krytá travou a keřinami. Visek keřiny divokých datlí, Česire (ostrovy) naše 

 oasy t. místa dobrých datlí, Sebky častá solní jezera, Vadi údolí, a zvláště řečiště po- 

 toků, Diebel všecky hory. 



Hory a jezera v Sahaře ! Ano hory až k 6000' výšky, na nichž padává sníh, na 

 nichž rostou duby a chvoj, jezera větší než Ženevské a Bodamské, kde naši vodní ptáci 

 zimují, řeky delší než Rýn — vše to má Sahara i živí v poměru více obyvatelstva 

 nežli mnohé částky Evropy. Richardson raní, že třetina celé Sahary kryla jest skalami, 

 kamením a horami. 



Byla by to šarlatánská smělost, pronésti se ted o geologické historii Sahary, kde 

 teprv některé částky její máme. Dosavad jisto jenom tolik, že některé krajiny k nej- 

 starším útvarům náležejí a že jiné větší ještě do potopy mořem byly, že tedy geolo- 

 gické doby dosud ustanoviti nelze. 



Počneme se severozápadem nejlépe známým. 



Jižní svah Atlasu velkého, totiž hor pod tím jménem známých — Džebel Amur 

 4900' nad mořem, Džebel Šellia v Aurésu 7120' atd. — má velké podobenství s asiat- 

 skou stepí. Celá řada řek a potoků, v lesích jedlých dubů (Quercus ballota), jílem, osyk, 

 chvojek, terebinth, thují (articulata Wahl) povstalých, ztrácí se do řady jezer od Atlant- 

 ského moře až k zálivu Syrtu malého, Saharu severně lemujícímu. Řeky ty bývají v létě 

 nepatrné a vysýchají i z částky zcela, v zimě mívají tak prudké návaly, že ku př. 

 město Gardaia někdy zcela zatopeno bývá, až jen koruny datlovníků a tvrze z hladiny 

 několik dní trvající vynikají, a ten nával tak rychle přichází, že v té době lidé se po 

 horním ouvodí co stráže rozestavují, by výstřelem z ručnic město o nebezpečenství 

 zpravili, an by se jinak obyvatelé v čas uchrániti nemohli. Některá z jezer zmíněných 

 jsou sladká, jako rybnalý Debaja v Marokku, větší než Ženevské jezero, většina však 

 vymytím solnalých vrstev dolních stala se sebkami, které v zimě deštěmi široce vše za- 



