306 



i 12 let schoval, a peckami krmívají se koně, osli a velbloudi, ba v nouzi jedí se spolu 

 s třeným dřívím datlovým. Dobrá arabská hospodynč musí dle přísloví uměl muži zu 

 celý měsíc denně jiné jídlo z datlí slrojit. Strom dává víno z mízy, mladé pupeny zelí, 

 dříví stavivo i palivo, listy nahrazují všecky látky k provazíiín ald., celé naše pletivo. 

 A co žádá strom tento ? jedině tu péči, aby z řídkých mužských palem pel se na čet- 

 nější samicí dostal — o čemž Arabové, kteří mají neméně poesie nežli ostatní lidé, 

 dosti nabájeli, jak se jedna palma ve věčné touze k druhé sklání. Na četách (razziách) 

 svých berou na to len praktický ohled, že posekají nepříteli především mužské palmy — 

 jelikož tím hlavní jeho bdhalstvi ničí. Datle jsou obilím Sahary, klizení ovoce jejího je 

 žní její a slaví se tak jako vinobraní, zvláště poněvadž celé obyvatelstvo na ten čas 

 v zahradách datlových — v stanech neb letohrádkách přebývá. Za žně datlové smí 

 n. p. v Aruatu každý ceslovnik se do sytosti najíst datlí, nesmí je však odnést a musí 

 tam nechat pecky. Y každé zahradě je tam jeden slrom, jehož ovoce se chudým roz- 

 dává, palmy ty slují palmy lásky Boží. Datle jsou příčinou všech vsí a měst v Sahaře 

 severní, neb jen k vů'i nim a okolo nich usazují se jejich pěstovalelé, nevždy majitelé, 

 neb dailovniky se pronajímají a prodávají jako domy a pole, zapisují se do knih, a ko- 

 čovníci svěřují obyčejné péči o své datle měšťanům; tak že jsou datle hlavní spojidlo 

 společnosti saharské. Rozmnožování datlovníků děje se nejraději skrze výběžky, neb 

 mají takto dříve ovoce, a prý i více nežli seté. Neúrodné datle raní se na víno pal- 

 mové ; když toto skrz několik měsíců teklo, zacpou rány pískem a zaváží je, pak prý 

 stromy ty zas nosí ovoce. Datle jsou též hlavní mincí a vývozem Sahary, jimi platí se 

 dané a pokuty ; stromy dávají se za věno atd. Ostatně je Sahara severní hranicí datlí ; 

 u celém Tellu Berberska severněji dalle nedozrávají a jsou jen z ciziny uvedeny, neb 

 daří se jen na krytých místech (Marokko, Itálie). I severní místa v Sahaře, Nefla, 

 Sokna, mají jen špatnější dalle, a první zachovalo národní podání, že druhdy jen olivy 

 tu byly, až prý faraón jeden je porubal a datle uvedl. Vlastní středozemní palma — 

 Chamaerops humilis — zde není, za to ale vystupuje hned pravý strom Sahary, akacie, 

 mnohým čtenáiům pode jménem Mimosa známější. Již v Tunissku u Thaly, v Tripoli- 

 tánsku a Marokku tvoří své podivné sporé lesy včtevniilých, nízkých (3 — 40') stromů 

 s drobným peřeným listím, řídkým stínem, jejž Arabové porovnávají se sliby velmožů, 

 a korou rudou neb zelenou, z níž se klovalina arabská prýští. Po celé Sahái-e, od 

 Senegalu až k Nubii, od Egypta až do Mamkka, převládá strom ten ve více druzích 

 (nilotica, Adansoni, verek, arabica, sejal atd. jsou nejhojnější). Lusky slouží k vydělá- 

 vání slavných marukkánských a orientalských kůží. Ostatní keře, v nížinách roztrou- 

 šené, mají též s akacií jakousi podobnost, sporé, malé lisly, neouhledné květy, trní 

 aneb alespoň vlnu m^b vlasy. I při zelinách len ráz převládá , kořeny se roztahuji, 

 lodyha více dřevnalí. a pro šedé barvy jejich nelze je často od samé půdy rozeznati. 

 Z keřin značí se nejvíce : retem (Sparlium duriaei atd.), poskytující píci, palivo a lék 

 a dařící se i na Sinai, kde se považuje za ono tmi, v němž se Pán zjevil; pislacie (len- 

 liscus, allantica i terebinthus), tamarišky, Ziziphus lotus (sidr), vrby a topoly u vod, 

 pak slavná šia (Artemisia oduratissima), obyčejné to palivo, ač vonici tercbinlinou a proto 

 prý oslepiijíci ald. Z bylin znamenáme Inivy (nejvíc halfa-Cynosurus durus ; Stipa 

 I-hleoides ald., všeobecné to pletivo košů, natí ald.), Peganum híirmala, kolokvinty; agul 

 (Hedysarum alhagi, nejlepší topíce velbloudi a hnůj pro palmy), Euphorbie, resedy, malé 

 crucifery (Farsetie ald.;, mnoho solí a pískumilovných bylin ; nejouhlednější je Phelipea 



