308 



a slámy diirrové a přeloli z Marokka k Senegalu za 7 dní — denně 15 mil — moliiiu 

 i za den 45 mil ndčlali neb 10 cenlů najednou unésti — mléko a máslo z něho, maso, 

 ohlupy (na kožichy a pokrývky iStanů), svaly (za nitě), kosti (do Massilie se na cukr 

 vyvážejí), hniij (palivo), všeseu'.ívá, a velbloud je ještě nejekonomičtější zvíře na svělě. 

 Proto je i velbloud hlavním bohatstvím a péči pastuchů saharských, nechf slouží k no- 

 šeni neb k jízdě (mehari), a vždy, bych vše řekl, bývá chován jako arabský kůň, neb 

 Arabové Hamiané mají přísloví, že nejvíce milují své psy, ješlě více sokoly, ještě více 

 ženské, ale nade všecko své kobyly. 



Na svobodě udrželo se jedinké velké zvíře, pověstné pro rychlost svou — pštros, 

 a i ten již řidne velice, zvláště evropskými puškami Arábii a obchodem židů s péřim 

 do Evropy. .Spolu udrželo se několik menších podobných druhů (Otis hubara, nuba, 

 tetrax atd.). 



Kdo by si představil poušf bez sajhy — gazelly ? Nečelné druhy ty (Antilopa 

 dorcas, bubalis a dáma) zřidly velice neustálým lovem, každému zde volným, z jehož 

 spůsobů dva povšimnutí zasluhují. Ženská toliž nápodobnuje hlas samice řujné, a blí- 

 žící se samce zastřelí číhající Arab. .líný spůsob lovu, od Arabů ve středověku do 

 Evropy přenesený, zde ode všech rytířů pěstovaný a s nimi zaniklý — lov se sokolem 

 (zde faico peregrinns) jest zde dosud v obyčeji. Náleží k tomu tré : rovné pole obsáhlé, 

 dobrý kůň a cvičený soku! — nedostatkem výminek těch musela honba ta v Evropě 

 zaniknouti. Sajhy se i někdy krotí (Bahrdt viděl takové u ženských stěhujícího se 

 kmene) ale pak se nerozmnožují. Kromě sajhy a hubary lo\i se i zajíci zde přehojní 

 (Lepus africanus), a mnohá honba na ně, na pustevní korotve (Pterocles arenarius), 

 vrány, orly, supy, na divoké káně, v močálech severní Afriky přehojné, na kachny, 

 husy, křepelky, sluky, na divoké ovce (vadan =: ovis Iragelaphus, v horách četné a pro 

 své výborné maso vážené) zcela po evropsku vypadá. 



Vůbec není velké bohatství Fauny saharské — není tu tropických tvarů mimo 

 hyeny a šakaly, arci jen kraje Sahary navštěvujících, ani opic ani bezzubých; psi (Canis 

 zerda atd) a myši (žerboy ald.) jsou jediní ssavci ; žluto-šedé ptactvo obmezuje se na 

 málo druhů (Cursorius isabellinus, něco Saxicol atd.); ba ni.'ní ani větších amfibií, z nichž 

 jen ješlřry zde jídávané (podotknu varana — monitor arenarius — jehož největší až 

 4' dlouhý kus jsem v Pařížském museu co dar generála Pelissiera viděl) a hady (z nichž 

 Vipera cerastes i háje jedovaté jsou) uvedu. Amfibie ty a hmyz nalézají se (dle! 

 Lyona) ještě v poušti 4 mile daleko od každé viditelné byliny. V nejstrašnější poušti, 

 kam ani ptáci ani jiné živé stvoření nezabloudí, bývá ale ještě nezčíslné množství 

 blech, mušek a jiných pokušitelů. 



Kdo by nebyl měl sen nějaký o oási ? Kdo si nepředstavil bujný, tmavozelený, 

 pestrokvětý les nad trávníkem vlažným a Bůh ví jaké rozkošné obrazy ? Vše to bývá 

 jen z částky pravdou. 



Oase (od egyptského vah = údulí) bývá údolím s pramenem neb studni vody více 

 méně teplé (obyčejně k 20" R.), která všecken organický život zde vydržuje. Umělé 

 vodovody rozdělují tu vodu vždy jedné obczděné zahradě po druhé, vždy na 1 — 2 ho- 

 diny, až míra - hliněný džbán — plna jest. pak se otvor té zahrady zacpe a jiný 

 otevře. Dozorce nad vodou, kaidelma, je váženou osobou v oási. Voda ta živí několik 

 zaprášených, deštěm nikdy neomytých datloviiíků, fíků, marhanů, mandli (u Saidy zdi- 

 vočilých) a meruněk (v Alžirsku divoké lesy tvořících) ; pod těmi bývá nejvíce pustý,- 



