á09 



hebký písek, nesázi-li se diirra, meloiiy, lubák, cibule ald., jež se pak zvláště zavla- 

 žuji. Jen v severnich oúsech lze vidél kukiiHcI, upunlle z Ameriky přišlé a fíky, kte- 

 réžto poslední bývají po dva měsíce výživou chudiny a živé ploty z nich silnou ohra- 

 dou. Kromě nažich zpčvákíi zde zimujících a několika podobných drobných plářků 

 (Alauda, Certhia atd.) není zde samoděfiné Fauny — něco velbloudů, voM a slepic 

 zastupuje vyšSi třídy — koně a'ovce se jen v horách a úrodnějíi stepi (kifaru) chovávaji. 



Vezmeme-Ii k lomu šedokamenné, nízké, plochostřeché domy bez malty a oken, 

 hradby pudohiié, úzké. kryté, špinavé a prašivé ulice, vékostarý rum zbořených domfi, 

 jejž nikdo neodstraňuje, labyrint tak úzkých, klikatých oblouků, že ani velbloud ne- 

 projde, a holé kopce v okolí — pak pochopíme, proC mnozí z novějších cestovatelů 

 nejsou naprostými obdivovateli oási. 



Smutněji ještě vypadává severovýchodní částka Sahary, spolu i nejznámější, která 

 se obyďjně myslívá, když se o Sahaře mluví. Ti-ojí jsou jeji tvary krajinné. První 

 na hranicích vyskytuji se hebké písčiny (sypčiny neb závěje), naváté každým větrem v do- 

 linách a stále k moři neb hoře aneb řece nějaké pokračující, které do Syrlu jak do Nilu, 

 naproti oásem jak do Marniariky a Egyptu stále postupují. Úkaz ten dal příCinu k mythu 

 jak egyptskému o Tyf(mu, tak řeckému o národu Psyllů zhynulém v boji nerovném se 

 zhoubným Chamsínem. Na navátinách těch — neustálé hračce větrů — nemůže se arci 

 rostlinné a zvířecí živobytí dlouho udrželi . a bývají proto pouští v pravém smyslu 

 tohoto slova. 



Nejsou však ani rozšířené ani mocné a lemují Saharu jen k severu a východu. 

 Povstaly asi tím, že lehčí, hebká zem z [daniny saharské, nejsouc rostlinstvem vázána 

 a upevněna, větrem v doliny snesena byla. 



Většina Sahary je zde planinou skaliis složenou nejvíce z třetíhorního vápence, 

 méně z pískovce, průměrně asi 3 — 500' nad morem, zcela nahou, jen že se někde po 

 zimním dešti lišejníky — Urceolariemi, Isidiemi, Parmeliemi, Evernia prunaslri — snad 

 i Placodium Jussuli ze západní Sahary — na krátký čas odívá. Řídké a nepatrné jsou 

 kopce a doliny v té planině, která se nejvíc tomu podobá, k čemu ji Arab porovnává 

 — moři bezvodému. Menší doliny chovají několik keřů mimos, tainarišk, agulu — 

 pak Lycium a Passerina (blízkost Středomoří věštících), pak něco Zygophylleí, Boragineí, 

 Irslv, mnoho solimilných bylin — Reaumuria, Nitraria — zvláště Statice — z nichž mo- 

 nopetala lahůdkou sajhy slově — resed ald., ale vždy jen nízkých, šedých, rozlezlých, 

 trnitých neb vlasnatých a lak sporých bylin, že dle Hookera u Kahiry na 2 : sáhy 

 jedna bylinka přichází. 



Trochu větší údolí jsou oásemi — muji totiž stálou vodu, deštovou neb z Nilu, 

 někdy i sirnalou, solnalou neb teplou, datle a stálé obyvatelstvo, třebas jakkoli bídné, 

 klcré je zdmi a zavlažováním půdy chrání před pískem, aby jím nebyly zaneseny. Nej- 

 VíLíi z nich, údolí Sivá — pověstná v dávnověkosti oase Joviše Ammonského — má 

 i malé jezírko s rokytím (Typha hammonis) : o nati-onových jezerech jsme již mluvili. Tak 

 bídné a nesamostatné jest však zde rostlinstvo, že bej Jlaradejský Pachovi co největší 

 svůj poklad a důkaz moci své ukázal poličko bersymu (Trifolium ale.xandrinum), asi 

 20Ci střevíců velké. Tím podivnější jsou zde hojná skamenělá dřeva, na pohled palem 

 a niilnós, po povrchu pouště roztroušená, jejichž geologická doba dosavad ustanovena 

 není. Celá raila východních oásí značí dle některých staré koryto Nilu - severní díl, 

 údolí Bahrbelama, natronská jezera atd. jest pouští, ale jižní oase jsou ty, od nichž 



