313 



Kvčtenu středních Čech chovají; na vysočinách, kdo déšf kyprou zem splachuje, jest však 

 půda kamenitá, neplodná, a na mnohých stráních vystupují lysé, šedé skály na den. 



Obyvatelstvo sídlí z větáího dílu v osadách u paty vysočiny, jako v Braníku, Chu- 

 chlích, Radolíně, Karlíku, Méňanech, Želkovicích, Zdicích, Lodénicich. Řeporyjích, Radli- 

 cích; nebo v dědinách po údolích roztroušených, jako v Hlubočepích, Chotči, Budňanech, 

 Srbsku a t. d. ; jen některé dědiny leží na temenu vysočiny, jako Slivenec, Ohrádka, 

 Ořech, Vysoký Újezd, Tetín, Tobolka a t. d. Město Beroun, ležící u jihozápadní paty, 

 jest největší bydliště této krajiny; u severovýchodní paty prostírá se pak Praha v širokém 

 úvalu mezi křemennými hřbety. 



Celá tato krajina, již jsme takto zkrátka vylíčili, skládá se z kamení vápenného, 

 jenom na některých místech břidlicemi prostoupeného. Vrstvy tohoto kamení souvisí lak 

 těsně mezi sebou a mají povahu skoro veskrze tak stejnou, že se nezdá býti potřebné, 

 rozeznávati v nich zvláštní jednotlivá pásma. Nicméně shledáme však při bližším pozo- 

 rování jich, jmenovitě ale porovnáním skamenělin, čtvero patrně od sebe oddělených pásem, 

 jež Barrande poznamenává zdola nahoru písmeny E, F, G, H. Pásma tato neliší se ale 

 od sebe ani příliš nápadnými rozdíly v povaze hornin, ani uložením od sebe se uchylu- 

 jícím, pročež na místech, kde chybí skameněliny, často s jistotou určiti nelze, kde jedno 

 pásmo přestává a druhé počíná. 



Jak jsme již dříve podotkli, jest nejsvrchnější část břidličného pásma D ostře na- 

 značena křemennými slojemi, které kolkolem vápenné vysočiny se prostírají. Nad slojemi 

 těmito leží skoro všude kolem vápenného ostrova balvanitý zelenokamen, který se střídá 

 8 £emou tenkolupennou břidlicí, přebohatou na otisky pcrnatých polypů Graptolithfl. 



Zelenokamen (Diabas) tento, jehož povaha se velmi mění v ohledu nerostopisném, 

 jest s ohledem na původ předce stejnorodou totiž plutonskou horninou, objímající a pod- 

 kládající všechny vápenné vrstvy. Spolu s graplolithovou břidlicí skládá ledy význačné 

 pásmo, jež nápadně dělí zpodní oddíl silurského útvaru od svrchního oddílu. 



Skály zelenokamcnu pozorujeme již u Michlí blíže Prahy, kde souvisí s památným 

 slidnatým porfyrem (Minelte), jenž v břidlici pásma D k Strašnicům se táhne ; vidíme 

 jej u kostela sv. Pankráce, u Dvorcťi, u Chuchlí, Třebáně a Budňan, pak v údolí Litavky 

 n Zdic až k Tetínu, na vrších mezi Berounem a Sedlcem blíž Loděnic, u Řeporyjů, Bulo- 

 vic a Motol. Na místech těchto pozorujeme jej dílem co hrubozrný , balvanitý kámen 

 beze stopy zvrslvění, dílem v pravidelných, s graplolithovou břidlicí se střídajících slojích. 

 Hrubozrný balvanitý zelenokamen obsahuje v sobě vápenný hlinec (snad Labrador 

 a Oligoklas) a Pyro.ven s chloritem. Tmavozelená barva pochází od Pyroxenu, jenž se 

 poněkud šlípatclnoslí prozrazuje ; celá hmota jest pak proniknula vápencem, který dílem 

 v žilách, dílem v zrnech se objevuje. Z jiných nerostů nalézá se v něm porůznu křemen 

 Sasto v pěkných malých krystalech spolu s látkou uhelnou k anthracitu podobnou (u Chu- 

 cUi), druzy Analcimu a Laumonitu (též u Chuchlí) a jako vzácnost Chabasit, Prehnit a 

 Dalolith (u Chuchlí). Kyz železný bývá často v něm vtroušen. 



Sloh objevuje obyčejně mnohohranné balvany , často také koule ze soustředních 

 vrslev složené, což zvláště při zvětrání viděti jest; plochy balvanů bývají vyloučeným 

 železným řezem tmavohnědě zbarveny. 



Na některých místech, u. p. okolo Zdic, pozorují se i slepence zelenokamcnu, 

 totiž horniny z úlomků pevného slepence složené a zelenavou, hlinitou a vápennou hmotou 

 spojené. Hořejší část zelenokamenného pásma obsahuje pak velmi často pravidelné sloje 



živa I89«. 21 



