315 



A'ápenné koule, které ve zpodní části jen porůznu se \7sk;lují, stávají se výše pořád 

 hojnějšími a většími, až konečně takřka v jedinou vápennou sloj splynou. Vápenec těchto 

 koulí, jakož i slojů nad touto břidlicí ležících, jest skoro vždy tmavý, někdy i černý, 

 málokdy šedý, a bý^á hojnými žilami bílého štípatelného vápence prošlehán. Černá barva 

 pochází patrně z látek lístrojiiých, neb třením a tlučením vydává ze sebe zvláštní ži- 

 vičný (bituminosní) zápach, a na některých místech jest uhelná látka v celých, někdy 

 ještě měkkých kusech vyloučena nebo potahuje lesklou korou povrch vápenných vrstev. 

 Tmavá barva a iicidný zápach jsou tedy hlavním nerostopisným znakem těchto vrstev. 



Na mnohých místech jsou vápenné vrstvy pásma tohoto přerozmanilě zkrouceny, 

 časlo jsou ale rovné a dávají v četných lomech dílem výborné stavební vápno, dílem pěkný 

 černý mramor (zvláště u Karlíka). 



Ze všech pásem našeho silurskéko útvaru jest toto nejbohatší na skameněliny ; 

 některé vrstvy skládají se ze samých článků mořských lilijic (Krinoidů), jako u Tetína, 

 nebo ze sanijch Orlhocerá a Cyslocerů, jako blíže Chuchlí, Sedlce, Tetína a t. d. 



Skameněliny vyskytují se všude v tomto pásmu, nicméně jsou ale jako v ostatních 

 vápenných pásmech nejhojnější u jihozápadního konce vápenného ostrova, v okolí Berouna. 

 Začínajíce od Prahy nalézáme je na následujících místech, kteráž nám zároveň rozšíření 

 tohoto pásma udávají : ve vápenci u sv. Pankráce, u Dvorců, a Bráníka, v kolonii grapto- 

 lithové břidlice u Hodkoviček a Velkých Chuchlí, ve vápenci u Zmrzlíka, Přední Kopa- 

 niny a Kosoře, u Budiian a Karlšteina, v graptolithové břidlici u Třebaně na pravém 

 břehu Berounky, pak na skále Kozel naproti Tetínu, u Kódy, Tobolky, Měňan, Suchomast, 

 Bořku, Vinaříc, Koněprus, Tmaně, Lejskova, Slavíka, Želkovic, zvláště pak na Dlouhé a 

 na Koukolové Hoře mezi Zdicemi a Tetínem, u Járova, Koledníka a Tetína dílem ve vá- 

 penci, dílem v graptolilhnvé břidlici, na Lištici u cesty z Berouna k sv. Janu pod Skalou, 

 u sv. Jana (Ivana), Sedlce a u cesty k Loděnicům, u Kozolup, Lužce, Vysokého Újezda, 

 u Tachlovic a Jelínka, u Ořecha, Slivence, Řeporyjů, Ohrádky, Nového Mlýna a Nové Vsi, 

 u sv. Prokopa v Dalcjském údolí, pak u Butovic, Zlíchova, Vyskočilky a Malých Chuchlí, 

 konečně u Motol v kolonii graplolithové břidlice. 



Z korejšů vyskytují se zde opět trilobily nejhojněji , a sice v 78 druzích, avšak 

 jen v 17 rodech, kdežto pásmo ZJ 61 druhů v 23 rodech obsahuje. Mezi těmi uvádím zde 

 co hojnější rod Acidaspis, jehož krásný druh A. mira (viz Živu 1854. Tab. 3.) v okolí 

 Loděnic spolu s jinými se nalézá. Význačný jest též druh Arelhusina Koninckii, u Lo- 

 děnic a Ohrádky hojný (obr. 1.), pak Cheirurus iasignis (obr. 2.) u Loděnic, Tachlovic, 

 (Obr. 1.). (Obr. 2.) (Obr. 3.) (Obr. 4.) 



Areth. Konincldi. Cheir. insig. 



Licli. palm. 



Spbaer. mír. 



21 



