318 



(Obr- 5.) ' (Obr. 6.) 



Bronteus umbaiifcr. Proětus bohemicus. 



niavonoíci, v pásmu E tak hojní, obmezují se zde jenom na šest rodů, z nichž 

 Nautilus obsahuje 1—2 druhy, Trochoceras i druh, Cyrtoreras 4—5, Orihoceras 10—15, 

 Gyroceras 1 a Goniatites 2 — 3 druhy. Ponejprve vyskytují se Gyroceras a Goniatites, 

 kterýžto poslední rod v útvaru devonském znamenilého vývinu dosahuje. 



Ploutvonoíci obsahují zde jen jeden druh z rodu Conularia, a dva neb tři druhy 

 z rodu Pugiunculus. 



Heteropoda obmezují se pouze na jeden neb dva druhy z rodu Bellerophon. 



Třída hlemejidů objevuje ještě velkou bohatost tvarů, náležejících k rodům 

 Euomphalus, PorceUia, Naíica, Pleurolomaria, Turrilelta, Turbo, Capulus a j., nicméně 

 pozoruje se v ní již značný úbyt. 



Mlži jsou též méně hojní nežli v pásmu E, a náležejí k rodům Aricula, Cardium, 

 Pleurorhynchus a Mylilus. 



Brachiopoda dosahují však zde svého největšího vývinu, počítajíce 107 druhů, jež 

 Barrande s ostatními silurskými brachiopody r. 1847 popsal (Naturw. Abhandl. von W. 

 Haidinger). Z nich počítá se 48 druhů k rodu Terebratiila, 9 druhů k rodu Pentamerus, 

 22 k rodu Spirifer, 4 k rodu OríAjí, 18 k rodu Leplaera, 3 k rodu Chonetes, 2 k rodu 

 Orbicula, 1 k rodu Linguta. Znamenité vyvinutí tf-chto lastur souvisí s bílým vápencem 

 u Měňan a Koněprus uloženým, neb jen lam objevují se v počtu znamenitém. 



Oslnokoici byli v té době též hojně zastoupeni, nalézají se ale jenom v roztrou- 

 šených článcích mořských lilijic (Crinoidea). Též se vyskytují dva druhy Cyslideů. 



Polypi nalézají se zde v některých tvarech, již ve zpodnějších pásmech pozoro- 

 vaných, jako jest Catamopora Goí/ilandica a fibrosa. V bílém vápenci v okolí Koněprus 

 vyskytují se mimo to čelné druhy BryozoA z rodů Relepora, Fenesletla, Hemylrypa a j. 



Záhadné tvary Teniakulilů, podobných k malinkým kroužkovaným kuželům upomí- 

 najícím na skořápky měkkýšů ploutvonohých, vyskytují se zde ponejprve, ale dají se jen 

 zvětšujícím sklem poznati. 



Jako pásmo E zponenáhla přechází v pásmo F, taktéž nastupuje po tomto zpo- 

 nenáhla pásmo G. Panující v něm hornina jest vápenec, uložený ve vrstvách mocných, 

 které obyčejně hlinitou hmotou proniknuty jsou , což u pásma F se nepozoruje. Větší 

 díl těch vrstev má sloh peckovitý, jakoby ze samých nepravidelných přiokroiihlých kusů, 

 co ořech ba až co hlava velkých, složeny byly. Pevná hlinitá hmota spojuje tyto kusy 

 v jeden celek; někdy vzdoruje účinkům povětří a celá skála zůstává pak souvislá, někdy 

 se ale ruší a paty a úboče skal jsou pak pokryty nesčíslným kamením. Hmota těíjhto 



