329 



buňky krevní. V kyselině octové buňky okamžité zblednou, nerozpoušlějí se ale. Silné 

 žfraviny rozpouštějí buňky krevní velmi rychle, mnohem slaběji ouěinkují kyselina sir- 

 ková a soliková. 



Buňky krevní se stahují, scvrkaji a zmenšují, přidáme-li k nim alkohol, kreosot, 

 kyselinu chromovou neb jodík. Též kosliěnan naironový, uhlíčnan natronový a mnohé 

 ještě jiné soli oucinkuji na buňky krevní jako alkohol. 



Bezbarvé butiky Lrerní. Mimo popsané buňky krevní jsou v krvi ještě jiné 

 tak zvané bezbarvé, jelikož obyčejně bílé neb průhledné jsou. Buňky tyto jen po- 

 bídku v krvi se nalézají a pocházejí bez pochyby ze zažitiny (chylus) neb z mízy 

 (lympha) ; jsou větší neb menší buněk krevních, kulovaté, a jedním neb více jádórky 

 opatřeny, Čímž povrch Jejich zrnovatý, nerovný pohled poskytuje. Přidáme-li kyseliny 

 octové, rozpadají se v blánu a Jadérka. 



Roibor chemický. 



Částky chemické až dotud v krvi lidské a zvířat páteřnatých nalezené jsou ná- 

 sledující : voda, vláknina (fibrin), bílkovina (albumin), globulin, haematin, tuk, výtažniny 

 (ExtractivstolTe), látky minerální a plyny. Některé z látek těchto pouze v tekutině 

 krevní (Blulplasma) se nalézají, jiné pouze v buňkách krevních obsaženy jsou, a ně- 

 které oběma přináležejí. V tekutině krevní obsaženy jsou vláknina a bílkovina; v buň- 

 kách se nachází globulin a haematin ; voda pak , tuky, vylaženiny , látky minerální 

 8 plyny oběma společný jsou. 



Pohlédněme nyní blížeji k jednotlivým těmto látkám chemickým. 



Vláknina (Fibrin, FaserstofiT) nalézá se v krvi kroužící v stavu rozpuštěném, te- 

 kutém. Jak mile ale krev z cev vystoupí a kroužiti přestává, sráží se rychle vláknina 

 v tuhou, huspeninovitou hmotu , jenž při roztrhávání vláknitý sloh ukazuje, odkudž 

 i jméno její. Procedíme-li čerstvě vypuštěnou krev žabí skrze papír cukrovou vodou 

 napojený, zůstávají buňky krevní pro znamenitou velikost svou na papíře, a tekutina 

 krevní skrz papír se procezuje- V procezenině této sráží se ihned vláknina co bílá 

 rosolovitá hmota, na důkaz, že pouze v tekutině krevní a nikoli v buiikách obsažena 

 byla. U větší míře možno vlákninu obdržeti, když krev z otevřené cévy tekoucí prout- 

 ky neb metlami bičujeme a jí mícháme. Srážející se vláknina zavěšuje se v spůsobu 

 bélavých vláken na proutí a sebrati se může. Řezníci bijíce nějaké hovado prudce 

 krví míchají, aby se, jak říkají, nesrazila, 1. j. oni tímto zamezují, aby se vláknina 

 v Jediný, celistvý kus neshlukla, nýbrž v menších kouskách a vlákenkách zůstala. Ještě 

 jiným spůsobem lze vlákninu obdržeti, když totiž slitinu krve, která, jak v brzku po- 

 víme, nejvíce z vlákniny a buněk krevních se skládá, na drobné kousky rozřežeme 

 a ve vodě tak dlouho vymýváme, až všechny buňky krevní z ní vymyly jsou. 



Vláknina takto obdržená jest hmota nažloutlá, neprůhledná, vláknitá ; usušena 

 jest tvrdá, lomná, bez zvláštního zápachu neb chuti, ve vodě, alkoholu, tresti neroz- 

 puštitelná, a pouze v kyselině octové a v žiravinách zvolna se rozpouští. Na vzduchu 

 velmi rychle hnije, čpavek, kyselinu uhličitou a sirovodík vypouštějíc. V solích alka- 

 lických a v teple rozpouští se vláknina po delším čase, a roztok tento liší se od 

 roztoku bílkoviny tím, že přísada kyseliny octové rychle hojnou sraženinu tvoří, což u 

 bílkoviny nikterak se neděje. Vařená vláknina od sražené bílkoviny se asi rozeznati 

 živ> \m. ii 



