331 



dotud to není. V jistých nemocech objevuje se mázdra vláknitá ovšem velmi pozdě, 

 třeba a^ za ni^kolik hudin. Známe též mnoho látek, ju2 na rychlejší neb pozdújší sráženi 

 se krve působí. Látky, jenž srážení se krve urychluji, jsou : teplo, rychlé pohybování 

 krvi, alkalické soli z natřenu, drAsla, čpavku, magnesie, barytu, vápna a kyseliny oc- 

 liivé, dusičné, fosforové, citrónové, vinné, kdykoli v malinkých částkách do krve se vmí- 

 ihaji, ve větších ale částkách všechny tyto soli opačný účinek vyvolávají a sražení se 

 krve na delší čas zdržují. Též přísada natronu, drasla, čpavku, minerálních kyselin, 

 bílkoviny neb cukru sražení krve bud docela zabrání, aneb aspoň na delší čas pře- 

 kazí. Krev psíj fosforem otrávených pozbývá dočista schopnosti srazili se. Též v 

 mrtvolách bleskem zabitých, udušených, neb narkolickými jedy otrávených krev prý se 

 nesražuje ; velmi rychle však se krev sražuje následkem uštknutí jedovatých hadů. 



Šleháním a bičováním krve nemůže se, jak jsme již pověděli, vláknina v pravi- 

 delnou slitinu sraziti, nýbrž v kouskách a vlákenkách na proutky se zavěšuje a takto 

 z krve odstraněna býti míiže. V takovémto pádu nemůže sražená vláknina buňky krevní 

 uchopili a v sobě uzavříti, protož tyto svobodně ve vodě krevní plovou. Buňky krevní 

 ale zvolna klesají na dno nádoby a tam tvoří vrstvu tmavě červenou, kterou kru (cruor) 

 jmenujeme. Vůbec mají buňky krevní tu vlastnost do sebe, žp ke dnu padají, protož 

 také hořejší vrstvy rozříznuté slitiny mnohem bledší bývají nežli vrstvy zpodní, jelikož 

 klesající ke dnu buňky krevní ve vrstvách zpodnich více se nahromadí nežli ve vrstvách 

 hořejších. Toto padání buněk krevních ke dnu neděje se vždy stejnou rychlostí ; oby- 

 čejně však tak pomalu následuje, že srážející a sinršfující se vláknina ještě je ucho- 

 puje a do tkaniny své uzavírá. Jsou však případnosli, že buňky krevní tak rychle klesají, 

 že povrchní vrstva krve všech buněk prosta jest, nežli se mázdra vláknitá tvořiti započne; 

 v případu takovém nemůže také nejhořejší vrstva slitiny žádných buněk krevních v sobě 

 zachytiti a skládá se pak z pouhé vlákniny. Vrstva taková má také bílou neb nažlou- 

 tlou barvu a jmenuje se v lékařství mázdrou zánětovou (Entzundungshaut, crusta phlo- 

 gistica), jelikož se domnívají, že mázdra lato palčivé nemoci vyznačuje. 



Bilkocina (Albumin, Eiweiss) nalézá se ve vodě krevní v tekutém stavu a tvoři nejhlav- 

 nější část vody krevní. Také v jiných tekutinách těla zvířecího bílkovina se nachází, zvláště 

 pak v bílku a žloutku vejce slepičího. Prvky bílkoviny jsou : uhlík, dusík, vodík, kyslík, a něco 

 málo síry a fosforu. Vařime-li vodu krevní aneb jinou tekutinu bílkovinu obsahující, 

 sráží se bílkovina a v podobě bílých měkkých kousků ke dnu padá , rovněž jako bílek 

 vejce ptačího vařením ztuhne a zbělá. Sražená takto bílkovina nedá se ve vodě, al- 

 koholu, tresti neb v mastných olejích rozpustiti, vehni snadno ale v rozředěném drasle 

 S€ rozplývá. 



Množství bílkoviny v 100 dílech vody krevní udává se na 7-9— 98 dílů, 



V krvi tepnové (arteriosni) méně bílkoviny obsaženo jest nežli v krvi žilové (venosní). 



V některých nemocech, jako v zimnici studené, v choleře a v úplavici , nalezeno větší 

 množství bílkoviny v krvi ; v jiných chorobách ale menší. 



Francouzští chemikové Prevost a Dumas skoumali množství bílkoviny v krvi roz- 

 ličných zvířat a následující řadu sestavili, 



V tisícero dílech krve nalezlo se bílkoviny u : 



ouhoře 940 morčele 872 



koně 92-0 kachny 84*7 



22* 



