337 



(obr. 2. 3. e ženské), avšak u samiček jsou vůbec kulatější a poslední článek končí se 

 háčkem, u mužského pak pohlaví poslední se končí jako Ižičkovilou násadkou. 



Mimo lo nachází se u křižáka tóž pysk zpodni (obr. 2. 3. </), který záleží 

 L černé rohovilé šupinky se žlutým fcraječkem. 



(Obr. 1.) 



(Obr. 2.) 



(Obr. 3.) 



(Obr. 4.) 



I 



část hlavoprsná (hrudihlava, uephalothorax) má podobu obdlouhlou, obráceně srd- 

 covilou ; z její dolejší strany, která se nazývá štítem hřbetním a jest vzadu opatřena 

 špičkou , vycházejí po každé straně ze čtyř výkrojků nohy (obr. 4. f 0000), též je- 

 dnotlivými tuhými chloupky poseté. První pár nohou jest nejdelší, třetí nejkratší, články 

 jsou černě kroužkované, na konci osmého, který je též poslední, nacházejí se tři lem- 

 nohnědé, rohovíte, pohyblivé, na kraji poddutém zoubkovaté háčky. Zadní část těla je 

 srdcovitá, trochu dolů smáčknuta a krátkými bílými chlupy posázena ; na straně hrbetní 

 má čtyry páry vtisků. 



Trochu siřeji musime pronduviti o zevnitřní podobě bradavek předacích (Spinn- 

 warzen), ježto jsou poslední článek složitého ústroji, kterým pavouci sítě své vyvozují. 

 Nacházejí se těchto bradavek Iři páry (obr. ii. C. H. I).), stojící na zadním konci těla, 

 vedle šupiny řitní , a též pod ní mají konec více méně useknutému kuželi podobný, 

 který jest provrtán mncdia sty velmi tenkých otvorů. Podivuhodné jest , že pavouk 

 musí v moci své míti kolik otvorů chce otevříti, neb obyčejně souká ze sebe jen jednu 

 nitku, když však lapí větší hmyz , najednou množstvím vláken ho zavinuje. Hořejší pár 

 jest největší, zpodní již trochu menší a prostřední nejmenší a nejskončitéjší. 



Barva křižáka nejvíce bývá hnědočerná nebo černohnědá, někdy červenohnčdá, 

 často nažloutlá s tmavějšími pásky. 



Vedle hlavních velkých puntíků kříže nacházejí se ještě i jiné, tvořící čárku pod- 

 řízenou ; lakové menší bílé puntíky bývají též po ostatním těle roztroušeny. 



Pustili jsme se do trochu obšírného popisu křižáka, avšak tím jsme již mnoho 

 pro povšechnou známost pavouků získali, čehož nám později opakovati třeba nebude, 

 kde se ještě o některých jiných rodech zmíníme. 



Že tak všeobecně známý jest, ne snad tolik děkuje uštknuti svému, které jak 

 praveno není ani tuze bolestné , jako spíše svému znaku a pak své velikosti : na- 

 lezneme-li hodně veliké, as jako lískový ořech, jsou to samičky, neb ty dosahují délky 

 '/•i palce až 10 čárek , a první pár noh mívá délku těla. Sameček sám je co se po- 

 stavy týče mnohem chatrnější , a též se musí mít na pozoru . aby ho samička snad ve 

 špatném rozmaru neusmrtila, k čemuž jediné nšknutí dostačuje. 



