389 



}-rtn jednou dva neobyčojnř voliké, kteří nedaleko od sebe své pavuĎiny inéli, a dal 

 -lil iiba do jedné skleničky. Sotva se ucillll, větSi lité na menšího přiskoCil a hned 

 povalil a háky svi; do měkkého břicha mu zaíal, |)ři čemž dobře bylo viděti jasnou 

 iiiny vnikající kapičku . raněný slabě se zatřepal a za niéné než půl minuly bylo po 

 NI. Oslalně to neplatí pouze o křižáku nýbrž i o všecli jiných pavoucích . a jen 

 i liurkých krajinách byl viděn druh pavoukíi, kterých prý velký počet v jedné tkanině 

 jiřebýval, a však mohla to býti též mláďátka. Toto nepřátelství jejich se stalo v němčině 

 příslovím (oinem .spiniiufeinil werden) a vztahuje se lak daleko, že samečkové jen s vlast- 

 ním nebezpečenstvím k samičkám se přiblížiti mohou, což se na podzim děje. Sameček 

 nennvá tkaniny vlastni, nýbrž potlouká se jen jako nestálý lovec po křovinách a vždy 

 na více samiček jeden přichází. Za jasných dníi podzimních opatrně se ke tkanině 

 blíží a číhá na každý poiiyb samičky, klerá nemá-li pravé dobrou chvíli, jej udrazi a 

 usmrtí, a jsouci obyčejně při chuti ještě ho sežere, což by se i dorostlojšim mláďatům 

 stávalo, kdyby se časně nerozcházely. 



Vajíčka svá klade samička na podzim, ve který čas ji též někdy nalcxáme ná- 

 ramně plnou, obalí je kokonem zhotoveným z látky jiné než pavučina obecná , a přilepí 

 jej buď někde na zeď aneb jinde v koutku, na jaře pak z něho vylézají mláďata ble- 

 ďounká a velmi měkká , k matce své docela podobná, i hned chutě dávají se do lkaní, 

 což ze začátku ovšem vyvádějí nejapně a nedokonale, později v.šak v tom jakož i v lapání 

 much vždy více se vycvičí. Doma dlouho n'^''ňslanou , neb buď by od starých byli 

 sežráni nebo mezi sebou by to udělali ; proto se časné rozejdou v míru a každý pro 

 sebe pavučinu si rozestře. Připomenouti ještě miisime, že pavouk křižák jakožto milovník 

 pohodli v některém koutku příze své utká si zvlá.-.lin' malou bunici (cellu), ve které se 

 před dešlém ukrývá aneb si z ni loviště své přehlíží. 



Obyčejně sedá křižák za pěkného počasí zvláště na slunci uprostřed tkaniny své 

 a má hlavu dolů obrácenou, pozorováno však, že nastávající proměny povělrnosti velmi 

 cíli a schováváním svým všelijak ohlašuje; některé z nich zde uvedeme: 



Pěkný čas prý lze očekávati, když čelné a velké nitky vytahuje, zvhišlř přes 

 noc, kůži svléká a ráno uprostřed napnuté tkaniny sedě jí otřásá ; taktéž když pavouk 

 domácí tkaninu svou zvčlšuje a nohy dnleko vystrkuje. Měnivé počasí, naznačuje tím, 

 že skrovnou a malou přízi tká ; déšt, kilyž nepracuje docela, nebo když domácí pavouk 

 ve tkanině své se obrátí; tím samým oznamuje též vítr. Koztrhá-li pavouk domácí tkaninu 

 pěknou docela a skryje se, a jestli ještě při lom se obrátí, nejčastěji následuje bouře. 

 Tato vla.stnost jeho a též jiných pavouků vysvětluje se tím, že tělo jejich suché vůbec 

 málo chráněno , a hojně na něm nasázené štětinky zavlhavosli (hysfroskopičnoslí) svou 

 i velmi jemných rozdílů povětří jsou citlivý. 



Doufáme, že co jsme posud o křižákovi se dověděli, dodá laskavému čtenáři chuti, 

 blíže se seznámiti s ústrojím pavouka, které jesl sice velmi složité a k rozbírání jedno 

 z těžších ; avšak rozšíříme si lim známost řádu, klerý neméně než jiní povšimnuti za- 

 sluhuje , a mimo to jako i u jiných mnohých živočichů pitevná rozbíráni nám objasní 

 mnohé spůsoby jeho a jiné, o čemž nahoře jsme mluvili. 



.len přední část těla jeho, utvořena jsouc tuhá a rohovitá, činí ho menším hmyzům 

 strašným , zadek je měkký, lehce ranitelný , hebkou jen kůži potažen. Toto platí o 

 našich druzích, mezi pavouky cizozemskými nalézají se někteří vypadající jako ni.di raci 



