340 



skjcli íi jinjrli iičklcrýcli jižiiícli fislrovcch obyviilcló do ní klťr)i.li (IiuIilí Kíí/íiKíi sc 

 poušlěji a jedí je, avšak jcii z nouze. Mimo to viiclini ssavci, kteří po Imiyzech se 

 shánějí, jakož i pláci po nich slídí ; s největším vztekem ale v teplých krajinách napa- 

 dají na ně soukmenovci, totiž štírové (scorpiones), kteří si na větších nejraději pochut- 

 návají ; i menší druhové z nich do největších pavouků se pouštějí, silnějšími klepety 

 svými je rozemílají a sežerou je docela, Pamětihodné jest též, že některé druhy rodu 

 lumků (sphex. Schlupfwefpe) odnášejí pavouky, probodnuvše je žahadlem, do skrýší 

 svých, by tam jich iirládatňm sloužili za potravu, a že pavouci II. jináě na zraněni tak 

 citliví, nepojdou ale jen upadnou v jakýsi stav omráčeni, tak že na dotknutí ještě se pohybují 

 a přitom tělo jejich zůstane docela íerstvé. 



Ukaž všeobecně známý, který též od pavouka vychází, jest tak nazvané babí léto 

 (Altweibersommer) ; povstává tím, že malý pavouk, křižáku velmi blízko postavený (Te- 

 tragnatha c.xtensa), blízko země na křovinách a rostlinách sítě své zhotovuje, které pak 

 času podzimního povětřím lítají ; v pavučinkách těchto naleznou se někdy malá pavouci 

 mláďátka , kterýmž též byl přikládán oumysl . že by samovolně povětrné cesty na- 

 stupovali. Chyli-li se pavouci lito a chovají v sklenici na drnu, pokryjí ho celý podob- 

 nými nitěmi, avšak neberou mušky a zhynou po několika nedělích. (Viz Drobnosti.) 



Malým tímto rozjímáním hleděli jsme seč možno bylo i na pavouky pozornost 

 obrátiti, jelikož i mezi nimi jako jinými na pohled pěknějšími živočichy velmi mnoho 

 složením těla a spůsoby svými zajímavých se nachází; jedovaté jejich čelisti, nesnáše- 

 livost, větším dílem smutné a temné barvy s pásky zoubkovatými se střídající a též ne- 

 láska, v které u lidu a jiných živočichů stojí, daly by je přirovnali s jedovatými hady; 

 ostatně celý řád jejich náleží k dravcům a někteří z pavouků lovících rychloskokých 

 (citigradae) docela jako vyšší dravci oběti své na záda skáči a smrtelně ji ranivše po- 

 kojně konec její očekávají. 



Meteorologie a její pokroky. 



Pod zemí, na které žijeme, nalézají geologové zbytky rostlin a živočichů, kterých 

 nyní více nestává ; z neklamných známek poznáváme, že veliké roviny, které nyní jsou 

 pevnou zemí, byly dříve pokryly mořem, že na mnohých místech mocná podzemní síla 

 půdu vysoko vyzdvihla, na jiných zase hluboko pod hladinu vodní zatlačila. Se zemí 

 tedy staly se převraty, jejichž následkem všeobecný její sloh i obyvatelstvo se změnilo; 

 a nic nedává nám právo přijímati, že nyní dostala se v takový slav, který budoucně 

 žádnými takovými převraty nebude změněn. 



Zkušenosti, vztahující se na minulost naší planety, a obavy strany budoucnosti 

 lidského pokolení stačily by již přiměli nás k lomu, abychom prostředkem nástrojů, kte- 

 rými vládneme, bedlivě pozorovali nynější stav země, spůsob jejího parokruhu a úkazy, 

 jaké se v tomto neustále objevují. Máme však ještě jiný důležitější podnět k lakovým 

 pozorováním : kromě poučení o minulosti a budoucnosti země můžeme z pozorování 

 takových očekávati i poučení zcela praktická a bezprostředné užitečná. Ukážíce, jakou 

 cestou přijdeme k takovýmto poučením, a vysvětlíce několika příklady užitek z nich 

 vyplývající , postavíme význam meteorologie ve vědeckém i praktickém ohledu v pravé 

 světlo. 



