347 



Pnrokruh zemé neustále jesl pohybov.iii řetnými pHčinaini. Kdyliy jediné ze 

 vzduchu se skládal, kdyby na všech místech zeměkoule stejnou teplotu měl, brzo 

 octl by se v stavu nezměnitelné rovnováhy a ustavičného poklidu. Tůmu ale tak není ; 

 sila slunce, hřející pud rozliCnými Šířkami rozličnou mocí, střídavé k lé a oné polokouli 

 se obracující, roztahuje po sobě rozličné části vzduchu, dávajíc tím původ proudům 

 vzdušním a větrům, jejichžto směry a rychlosti neustále se mění. K tomu ještě piislu- 

 puje vliv vodních par nacházejících se v oboru vzdušném. Tenlo jesl ledy u věčném 

 vnitřním pohybu, poněvadž rušivé příčiny, periodické aneb nahodilé, neustále a vždy pii 

 jiných poměrech naň působí. Z těchto pohybů vycházejí všecky úkazy v parokruhu 

 zemském : střídáni se deště a jasného nebe, větru a tišiny, parna a zimy, úkazy tak 

 mocně působící na člověka, jeho obyčeje i zábavy. Z potřeby člověka, vyhnouti se 

 škodlivém vlivům vzdušného oboru a blahodčjné jeho působení obrátili k svému pro- 

 spěchu, povstala meteorologie. Focházíf ona z nejstarších dob lidského pokolení, za- 

 městnávala dávnověké mudrce, poskytovala básníkům látky, a rolníkům všech časů byla 

 předmětem stálé pozornosti. Obzvláště tito pozorovali ostře, a pravé neb nepravé 

 ZHiiniky, zvěslujíci jim dle jejich domnění návrat pěkného počasí anebo trvalé deště, 

 uiedli v prostonárodní průpovídky, jaké až dosaváde se zachovaly. Domnělý vliv mě- 

 síčných čtvrtí, svatu- Medardský désf a mnohá jiná od pokolení na pokolení se dědící 

 povětrní priividla svědči patrně o potřebě člověka, předzvidati povětrnosl. Když po- 

 vstala věda všeobecné fysiky, obracela studium své vždy také na úkazy povětrní, jež 

 snažila se vysvětliti ; a poněvadž začala vyšetřovati vlastnosti plynů a par, mohla me- 

 chanismus lěch úkazů, povstávajících ze současného působení plynů a par, vůbec pocho- 

 piti, ba z čásli i v jednotlivostech jeho poznali. 



Byl to veliký pokrok, ale fysika prokázala meteorologii jcšlě jinou, znamenitější 

 službu, poskylnouc jí nástroje k měření, tak že mohla všude činili zevrubná pozorování, 

 která se polom mohla spolu porovnati ; tím spůsoboin povznesla se meteorologie na 

 vědu. Budiž nám dovoleno pověděli několik slov o těchto nástrojích, jejich účelech 

 a zevrubném jich používání za nynějšícli dnů. 



První, klerý se nám naskyluje, přináleží vlastně a zcela meteorologii, jest to 

 nástroj, jimž měří se tlak vzduchu. Vzduch jesl těžký ; o tom přesvědčíme se zvážíce 

 nádobu nejprv naplněnou vzduchem a pak vzduchnprázdnou. Vzduch oparu zemského 

 vykonává na nás, jako voda na ryby, tlak, jehož přibývá nebo ubývá dle toho, přibývá- 

 neb ubývá-li výšky vzduchové vrstvy nad námi. Myšlénkou, měřili tento tlak výškou 

 rtufového sluupu v rouře vzduchuprázdné, k niž on v rovnováze jesl, vynalezl Torri- 

 celli tlakoměr čili baromeler. Vezmeme-li k němu ještě thermometer, ukazující směr a rych- 

 lost větrů, tedy máme oba ty nástroje, ježto slouží ku pozorování mechanických pro- 

 měn vzdušného oboru, jejich proměny v ohledu na tlak a pohyby jejich ve směru 

 vodorovném. 



Vodní páry ve vzdušném oboru se nalézající jsou hlavní prostředek, jehož pou- 

 žívá příroda k vyvinuli rostlinného života. Aby pochopili mechanismus, jímž příroda 

 spůsobuje, že na místech a v dobách, kde nejužitečnější jsou, vodní páry v největší 

 hojnosti se ve vzdušném oboru shromažďují, potřebovali meteorologové nástroje k usta- 

 novení míry, v jaké se vodní páry v povětří nalézají. Dlouhý čas marně byl hledán 

 lakový nástroj. Bylo domnění že nalezen jesl, když při některých hmotách shledána 

 vlastnost přitahovati vlhkost a měnili lim svůj objem. Vlasy, které v dešti měknou a se 



23 • 



