356 



předmětu byla priméřena. Zajisté málo který iifulnič-i přírodopisu poskytuje lak vše- 

 obecné zajímavosti, jako jest veškeré množství vodní páry, která v jisté době časové 

 z jisté plochy površni se vypařuje. Známost tohoto množství má pro zeraěpisce, meteo- 

 rologa, agronoma, fysika, přede vším ale pro fysiologa největší zajímavost. Meteorologie, 

 kteráž se zabývá vysvětlováním výjevů, týkajících se oboru vzduchového v jeho celist- 

 vosti, aneb větších částech jeho, často se nachází nucena, hleděl nabyli určité známosti 

 o množství páry, kttráž na určité ploše v určitém čase se vypařuje ; nebof množ- 

 ství deštní vody a vlhkost větrů některé krajiny vždycky závisí na množství vypařivši 

 se vody v jiné krajině. 



Posud jenom o některých krajích na pomoří známo jesl, jak veliké množství par 

 ročně do oboru vzduchového vysílají; a již z několika málo těch známých udání 

 vyšh nejzajímavější výsledkové. Kdybychom se přesvědčiti mohli, jak veliká jsou 

 množství výparův prairií amerických a velikých proslorův lesních v tomto dílu světa, 

 bylo by snáze možná, soudili o poměrech hygroskopických Evropy a Afriky. Podobnou 

 důležitost přijímání a vypařování vody v rostlioách nachází zeměpisec; zapotřebí toliko starou 

 otázku si připomenouti, zdali působení nějaké a jaké jeví vzděláváni země a přitomnostlesův 

 na vlastnosti podnebí, zvláště na poměry vlhkosti. Velmi známá jesl hádka učených, 

 zdali veliké lesní prostory, zvláště na horách, mohou vlhkost vzduchu a množství tekou- 

 cích vod rozmnožovati. 



Buďsi otázka tak neb onak rozřešena, výklad těchto ú'íaziiv vždy bude muset býti 

 proměněn. Panovalo totiž všeobecně domnění, že by lesy a vůbec veliké prostory rostlin 

 Jako houby působily ; tato domněnka velice v pochybnost uvolena bude, uvážíme-li 

 jeden z výsledkův skoumání olázky , zdaliž listy rostlin páry vodní , shušfujíce je, 

 v sebe přijímají. Pan professor Unger v novějším čase zrovna dokázal, že listové 

 velmi rozličných rostlin nemají vlastnost shuifovati pJry vodní, nýbrž že ve všelikých 

 okolnostech vodu v sobě obsaženou vydávají na povrch vůkolní. Přišelf jsem pak sám 

 k témuž výsledku, neznaje toho pozorování. Dají-li se totiž malé rostliny do malých 

 hrncův, při čemž jednak postaráno jesl o ustavičné zvlažování prsti, jednak ale o to, 

 aby toliko skrze listy rostliny voda v páře vnikali neb vynikali mohla ; ledy ve všech 

 případnostech patrný jest úbyt v tíží i tehdáž, když dešfové mnohodenní vzdušný obor 

 naplňují parnnii. Ovšem že jest výpar rostliny ve vzduchu vlhkém, tak jako v stude- 

 ném, méně znamenitý. Tento výjev překvapuje, jelikož mnohé každodenní zkušenosti opak 

 jeho dovozovali se zdají. Ví to každý, že uříznuté díly rostlin aneb i rostliny celé na 

 vzduchu vadnou, tím pak více, čím vzduch sušší a teplejší jesl, že naproti tomu v oparu 

 vlhkém dlouho čerstvotu svoji podržují; avšak soudné o'ilcdání toho ukazuje, že tato šfáv- 

 nalosl listu nepochází od přijímání zevnitřní vlhkosti, že naopuk listové neporušených 

 a vykořeněných rostlin svou potřebnou vodu z lodyhy a z kořenův přijímají, při ustři- 

 hnutých listech ale vssáni páry skrze plochu řezovou se děje. O tom velmi snadno 

 lze se přesvědčili vážením takových rostlin neb dilův rostlinných, kteréžto vždy ujmu 

 na líži poznali dává ; také přivodí k témuž výsledku zkouška velmi jednoduchá a do - 

 vodná, kteráž poskytuje dvojí výhodu, že se totiž provodí na rostlinách takových, které 

 ve svých přirozených poměrech se nacházejí, zadruhé , že k lomu vší lé opatrnosti 

 netřeba, která při velmi jemném odvažování nutná jest. Udělal jsem totiž zkoušku 

 luto. Ve skleněné nádobě cilindrické obrátil jsem na dně jejím druhou, mnohem 

 menší nádobu dnem na vrch, na luto pak jsem postavil malý hrnec květinový s několika 



