358 



nosí všech korenňv a v^cliii lupení znali, íťkli bychom, že rychlost přijímáni vody a 

 výpar v opačném pomřru s plochami k tonin patřícími státi bude. Již Hales, jenž před 

 120 léty zkoušky toho druhu činil, snažil se určiti rychlost vnímám vody, avšak jeho 

 spůsob ustanovovati povrch kořenův byl velmi nedokonalý, tudíž i výsledkové byli ne- 

 dostateční. Já se snažil vypočisli povrch kořenových vláken mladistvého dračince-, vý- 

 sledek ukazoval desetkrát větší rychlost vnímání nežli výpar vody, avšak podotknouti 

 sluší, že i tento výsledek namnoze libovolný jest, poněvadž se přijalo, že celý povrch 

 cilindrických vláken kořenových vodu vssává, kdežto pravdě podobno jest, že toliko 

 nejmladší konce a vlášení kořenové toto činí. Budiž tomu jakkoliv, vždy jisto jest, že 

 stojí velikost povrchu a podstaty rostlin vždycky v poměru k povrchu kořenovému. 

 Rostliny s bylinnými, útlými listy více vypařují, než rostliny s tlustou pokožkou, pročež 

 v poměru větší povrch kořenů v půdě rozvinovati musí ; rostliny s listy pergamenovými, 

 po celý rok zelenými vypařují niéně, což Hales už byl nalezl a já svým zkoušením 

 potvrzené shledal. Domněnlia , jako by rostliny vodní více vypařovaly , nezdá se 

 obstáti s pravdou; bývajíf ony stále výpary vodními obklopeny a celá jich ústrojnost 

 již z té příčiny zřízena jest k menšímu výparu. 



V posavadním rozkladu chtěl jsem pouze mnohostrannost podobných skoumiiuí 

 okázati. Obrafme se nyní k fy.<íiologii tohoto předmětu. Při tom nejprve na zřeteli 

 míti musíme mnohost vody, která z rozličných rostlin v stejných okolnostech se vypa- 

 řuje, z toho nabudeme posudku o (om, jaké působení mají vlastnosti rostlin na samé 

 výpary. Zadruhé zřetel míti sluší na mnohost vypařené vody z též rostliny v rozlič- 

 ných okolnostech; z toho zase poznáváme, jaké ptlisobení má teplo, světlo, poklid 

 nebo pohyb vzduchu na rychlost vypařování. Potom jest potřebno obádati množství v )dy 

 vypařené, aby se poznalo, zilali jest voda čistá, aneb promíšena jinými látkami, kteréž 

 ze vnitřku rostliny s sebou pojala. Konečně af zavedou se zkoušky o příčinách tohoto 

 pochodu, kde a jak voda v rostlině se pohybuje, v jakém vztahu jest vypařováni k vzrůstu, 

 k vývinu tepla a veškerému životu rostlinnému. Ještě daleci jsme toho, bychom na 

 všecky ty otázky odpověd dáli mohli , nejvíce z té příčiny, že posud nestává určité 

 melhody, jižto by mnohosti výparů udány býti měly. Nejdříve musí rostlina, která 

 zkoušce podrobena jest, býti postavena v okolnostech jejímu spůsob u živobytí co nej- 

 více přiměřených, a právě tuto podmínku téměř nemožno jest vyplnili. Nebof nesmíme 

 zapomenouti, že jest rostlina jen tehdáž úplně zdráva, když všecky poiřebné látky, pro- 

 strannosl, světlo a teplo v lé míře obdržuje, které přirozenému jejímu bydlu sluší, čehož 

 při zkoušce nelze docílili, poněvadž mezi lim aspoň jednu podmínku libovolně proměniti 

 potřebí. Vytkneme toliko, že kořenům po delší čas zem stejně zvlažovanou poskytnout' 

 musíme, chtějíce rozhodovati o působení, jaké má teplo na množství výparu, avšak žel, 

 jenom málo jest bylin, jimžlo vždy stejná vláha prospívá, jako u př. vodní nebo bahenní 

 rostliny. Nejmnožším zdá se změna v zavlažování býti potřebou, jakož i vůbec všecken 

 organický život s periodickým střídáním na tělesu zemském úzce souvisí. Poskytujíce 

 ledy rostlině neustále stejnou vláhu , musíme k lomu zřetel míli, bychom na tu míra 

 právě uhodili, kteráž výparu ustavičnému bez přítrže zadost činí, aniž by kořeny přílišným 

 množstvím vody obmývány byly. Hales činil své zkoušky tak, že zem vždy určitou 

 mírou vody zaléval, a pak vážením ustanovil, mnoho-li rostlina za den do sebe vsaje 

 a ze sebe vypařuje. Snadno pochopiti, že tu neproměněné zavlažování se nedělo, nebof 

 prijmeme-li, že rostlina ráno v 7 hodin zalita byla 20 gťány vody, nabude lim 



