361 



nebof když jsem jt-j iisi několik hodin vydal slunečným paprsktlm. zlralil v průměrném 

 éisle hodinni-m O 65 <Tr. vody, kdežto před lim a polom jen 0'14 gr. Iralila, liidiž plalí 

 udání předeílá jen pro svéllo odražené, nikoli pro přímé svěllo sluneční ; poslední sluší 

 odslraiiili, má-li se působeHÍ lepla na výpar vyskouinali, poněvadž přímými pajirsky 

 slunečními leplola vzduchu se mění v míre, která žádného thcrmometrického měření ne- 

 dovoluje, a i proto, žti chemické údaje jsou jiné v rostlině za slunečního světla, než 

 za rozptýleného světla denního. 



K tomu účelu, abych zemi v hrnci ovlažovati mohl spůsobem , lépe se srovná- 

 vajícím s přiriizcným zavlažováním, použil jsem následujícího nástroji. Hrnec květinový 

 jsem poklopil, tak že obsah jeho, totiž země s kořeny v té formS zůstaly, jakou měly 

 dříve, načež jsem otvorem na zpodině hrnce provlékl bavlněný knot, joho konec uvnitř 

 hrnce j-em roztřisnil, načež prsf, kterouž obsahoval, "-zase do něho jsem vpravil; potom 

 naplnil jsem cilindrickou skleněnou nádobu vodou, uzavřel ji víkem provrtaným, a po- 

 staviv hrnec na víko tím spůsobem , že otvory obou na sebe přiléhaly , zapustil jsem 

 knot do vody ve skleněné nádobě; povrchní stranu země v hrnci ncprůdušně jsem 

 pokryl, hrnec na zevnitřní straně lojem potáhl, a zpod jeho na víko neprůdušně lojem 

 přikytoval. Náčiní to působilo v tom spftsobu, že knot dováděl z nádoby vodu do 

 prstě v hrnci, kteráž ji do sebe vssávala a kořenům k napájeni poskýlala. Přednost 

 tohoto náčiní v tom záleží , že je možná rychlost dováděné vody lloušfkou knotů tak 

 upravidelniti. aby země jen pořade v příslojné míře ovlažena byla. 



V té míře, v jakéž kořeny vlhkost z půdy vnímají, přitéká zase voda knotem, 

 čehož následkem jest snížiíný povrch vody v cilindru skleněném, toto pak snížení čas po 

 čase lze měřiti a dle něho velikost výparu určili. Dříve aneb později ustanoví se tíže 

 vypotřebovaného sloupu v(jdy. Troje zkoušky tohoto spůsobu, na malé akácii africké, 

 na Jiřince, na velké rostlině celerové činěné ukázaly, pokud až tato melhoda místo míti 

 může. Nalezl jsem, že úbyt vody ve dnech po sobě následujících slejné teploty a vlhkosti 

 a za stejného osvětlení rostliny stejný byl, na znamení, že blahobyt rostliny při tom 

 rušen nebyl. Bylof pozorovali za rozličných dob denních proměnlivost rychlosti, s jakouž 

 voda do knotu se tratila. Želeti jest , že nebylo možná dle proměny výšky povrchu 

 posouditi, kdy stejná proměna ve výparu listův se dala, nebof zajisté potřebuje voda, 

 vstupující od povrchu až do kořenův, jittý čas, kterýž dle vlastností kapillární půdy 

 se řídí. 



Náčiní to dalo by se jen lehdy upotřebiti, kdyby pořade na vážce stálo, a tím 

 i mnohost vypařené vody vážena býti mohla; pak by nebylo třeba, změřovati snížení 

 povrchu vodního, poněvadž ztráta na váze beztoho otázku činěnou úplně rozřešujc. 

 Užitečnost náčiní záležela by napotom právě pouze v náležitém zavodiíování rostliny. 

 Avšak v této spůsobě za příčinou své velké tíže není k upotřebeni, nebof váhy těmito 

 nádobami jsouce stížený neudávaly by více ztrátu O-OI anobrž ani 01 grammu; leda by 

 celé náčiní u velmi skrovné míře zařízeno bylo, jakouž jen malinké rostliny připouštějí. 

 Z těchto příčin jcsl hlavní užitek lěchto nástroji obmezen na to, ukázati denní výpar 

 v prostředním čísle, a sice při rostlinách velikosti jakékoliv, ovšem také největší hrnce 

 k tomu bráti možná. Výpar jmenované akácie byl prvního dne 121 gr. při povětří 

 jasném, větrném, 17° C. prostřední teploty, dne druhého 97 gr.; při počasí jasném ne- 

 vělrném, při 1.5" C. p. I.; dne třetího 74 gr. pii stejném počasí při 16" C, dne čtvrtého 

 vystoupil na 112 gr. při 16" a povětří deštivém; v obou příštích dnech pokaždé asi 



ŽAa 1S5C. 24 



