365 



doba, že vytvořováni listňv u vélái nilře so déje, zároveň i tloušfky let dřevních přibývá, 

 aby íimtiožcnéinu proudční štávy volnější prfichod drin byl. Tato odvislost ročních Ici 

 od velikosti vypařujiciho povrchu ve vrcholí jest lak očividná, že na prňi-uzu starých 

 slromňv jejich životopis čísti možná. Když so v Praze ekonomově scáli , byly špalky 

 4 — 5()0lelých sosen, jedlí, dubAv vystaveny, na nichžto rozdílná tloušfka let více nežli 

 tloušfka celých stronifiv překvapovala. Špalky ty pocházely z pralesův Šumavských na 

 panstvích knížete Švarcenberka. Na některých bylo ncjvnitřnčjších 50—100 let velice 

 úzkých, z té duby, když strom ještě co nízké dřeví na vlhkém slinu pralesu živ byl 

 s malou korunou, ježto ve velkém vzduchu nemnoho vypařovati mohla. Více na zevnitřek 

 náhle lloušfka let dřevních se objevuje, jimižto ona doba začala, kdežto vrchol stromový 

 na světlo denní se povznesl, budto že své okolí přerostl, aneb že okolní staří kmenové 

 se si-ítili. Po některé řadě let ubývá zase tloušfky, naposledy velmi rychle, následkem 

 dvou |iřičin. Předně asi nezvětšovala se koruna od roku k roku tak znamenitě, poněvadž 

 starý strom pozbyl i životní sily, zadruhé vysvitá z rozjímáni čistě mathematického, že 

 při theorii právě přednesené léta dřevní i tehdy na šířce ztenčili se musí, když koruna 

 stejné veliká zůstává aneb o něco málo se zvětšuje. Nebof dokud kmen ještě tenší 

 jest, ztloustne v celém objemu dle jisté tloušfky dřevního léta, ztloustne-li ale kmen, 

 dostačí při zvětšeném objemu jeho již užší léto, aby stejné zmožení tloušfky vyvedlo 

 jako dříve širší léto. 



Ostatní rostliny mnohoroční, mezi nimiž nejvíce palmy vynikají, a pak byliny 

 letní jsou zbaveny možnosti kmen svůj ztloušfovali, nicméně vyvozují ustaviční nové 

 listy; avšak tím povrch vypařující není zvětšen, poněvadž dolejší, starší listy v též míře 

 upadávají. Byliny, které v listech vlastních se rozvětvují, u př. konopí, slunečnice, 

 a listy staré neodhazují, jsou též schopny, v tomto čase kmen svůj zllušfovati. Mnoho- 

 násobnou rozvětveností květenstva trav není zvětšen povrch vypařující, proto též stéblo 

 tak tenké jak zpočátku zůstává. Při palmách jest věc ta nejzřetelnější ; bud si kmen 

 deset neb sto let stár, vrcholek zůstává stejné velikým, za to i kmen jest pořade stejně 

 tlustým sloupem, nemohoucím se rozvětvovati ; jenom palma Crucifera thobaica v pozděj- 

 ších létech se rozvětvuje, za to pak každá koruna jednotlivá velikosti pozbývá. Jediné 

 pravidelné nadzemní rozvětvení palem činí jejich květenstva , avšak tálo vypaří málo, 

 a bývají po dozráni plodův odhozena. Tím spůsobem nacházíme příčinu památného 

 úkazu, že v celé velké třídě jednodéložnic nikde mezi vlastními listy větve se neob- 

 jevuji, v lom, že jim všem chybí mohutnost kmen svůj ztlustiti. Výjimku v tomto pravidle 

 činí (Iračince jenom zdánlivě, nebof jsou ony jediné z jednoděložných rostlin, ježto jako 

 dvouděložnice skutečné kambium mají. Za to jest při všech jednoděložných rostlinách 

 podzemní rozvětveni všeobecné, avšak větve podzemní, ježto samy své kořeny ženou, 

 nezmnožuji rychlost prouděni ve hlavním kmenu. Z názoru zde podaného bylo by lze 

 ještě mnohé výsledky uvésti, kteréžto však mimo pouštíme, poněvadž předpokládají 

 zvláštní anatomické vědomosti. 



Též o otázkách, zdali páry vodní toliko skrze průduchy ucházejí, jakou napuutost 

 uvnitř mezer mezibunečných mají, kterak napnntost páry na činnost rostliny působí, zvláště 

 jaký jest poměr páry vycházející ku plynům skrze listy vnikajícím (ku kyslíku a uhlič- 

 nalce), nebudeme dále mluvili. .lediné lo poznamenávám, že v přijiadnostech mnou po- 

 zorovaných výpar na jistém povrchu listovém vždy znamenitě menší byl nežli výpar na 

 stejném povrchu vodním. Jest to úkaz, kterýž pro meteorologické závěrky důležitý 



