366 



jest. Nebof když u př. ID iii. půdy neb vodního povrchu pokryl jesl lOD iii. listo- 

 vého povrchu, nebude proto výpar desetkráte včtší, nežli na pouhém povrchu zenič neb 

 vody ; dle rostliny použité bude jen 3, 4, 5krát tolik obnášel. 



Drobnosti. 



Rozmnožování bez konce poupat stromových prostředkem snadné operace. 



(Vyuato z francouzského časopisu „Cosmos.") 



Pozorujíce dlouho i často postupování vzrůstu stromového, potkáváme nezřídka do- 

 konalých přikladův tvaru rozsošního {bifurcation); vídáme totiž dvě větve, vycházející s tak 

 ouplnou lorností z jednoho a téhož bodu, že nelze pochybovati o jejich společném roz- 

 vinu z jediného zárodku — poupěte , který pouhou náhodou ve dva se rozdělil. Ano 

 někdy spatřujeme i větši počet větvi, vyrážejících ze společného středu původně jediného, 

 jakoby se byl jeden zárodek ve více jiných rozdělil a tyto potom každý o sobě samo- 

 statně se dále rozvinuly. Tyto dvoj- a víceronásobné rozsochy větví, o kterých zde mlu- 

 víme, liší se podstatně od větví , střídavě vyrůstajících na dvou protějších stranách jistých 

 stromův nebo rostlin ze dvou zvláštních původních poupat, anebo na umělecké cestě ště- 

 pováním neb očkováním docílených. 



Opakujeme : výhradní odznak tvaru rozsošního čili přirozeného se dělení původních 

 ^árodků, čehož příroda semotam přikladův nám podává, záleží v tom, že takové větve 

 toliko z jediného poupěte společně se zplodily. Jaká však bývá příčina podobného — 

 ostatně nepříliš obyčejného — děleni anebo množení zárodkův a výrůstkův ? Pokud nám 

 známo, byl Millot-Brulé první, který si tu otázku předložil. Před nim nikdo se nedo- 

 myslil tajné příčiny těchto podivných úkazů. 



Kdo by se toho nadál ! ono rozsošnictví čiU dělení se poupěte pochází jednoduše 

 od kousnutí housenky anebo kteréhokoli hlodavého hmyzu. Ano, dosti na tom, když ně- 

 jaký hmyz špičku poupěte drobátko ohryzne, a zárodek se rozdvojí, roztrojí, rozčtvrti atd., 

 slovem, on se rozdělí na více poupat, které odtud rozloučeny a samostatné jsou, a každé 

 z nich jest schopno, aby o sobě proběhlo všecky proměny rostlinného života. 



Co tu platí o poupěti na dříví — ratolesti , může rovněž platiti o poupěti na 

 ovoce. I to se může rozsošiti a rozmnožiti přičiněním zoubkův nějakého hmyzu. Co se 

 tu ale děje s původně jediným zárodkem, to se může i při každém z něho povstalém 

 odděleném poupěti opakovati, pročež v tomto dělení a množení pokračovati lze bez konce. 

 Upozorňujeme na to, ze jsme posud jenom pouhý skutek líčili: že totiž nějaké ratolestní 

 anebo ovocné poupě kousnutím hmyzu čili nějakou podobnou příčinou se množiti může. 

 Tento skutek byl by nepochopitelným, neřku-li nemožným, kdybychom nepřipouštěli, že 

 ratolestní anebo ovocní zárodek není bezvýminečně jednoduchým a jednotnim tvarem ; ž^ 

 naopak již sám v sobě podstatnou jakousi mnohost zavírá, aspoň co do schopnosti : pro" 

 čež podle okolností buJto ve své pravidelné jednotě, anebo ve své nepravidelné mnohosti 

 se rozvinouti může. 



Opřen o pozorování případův rozsošnictví přirozeného , proměny jediného poupěte 

 ve dvě poupata přísné od sebe rozdílná, jakož i filosofickým rozjímáním v tom potvrzen, 

 že ratolestní neb ovocní zárodek nekonečně rozmnožovati se může, přišel Millot-Brulé 

 Zcela přirozeně na otázku : zdali by s védom-m a schválně nemohl totéž činiti, co housenka 

 činila z pouhého pudu a bez vědomi? zdaJi by, porouchaje konec anebo boky některého 



