373 



(Tasclienbastion) ii Vraťisliivi, i hledal takovélio mne znáinrlifi pavoiička (Tlioinií-iis iienio- 

 ralis, jehož výkres vedle vidíme), i zanedlouho jsom jednoho chytil. Dal jsem 

 jej na dlaíi, kdež ochotně běhal, aby vyvýšené místo nalezl. I vztýčil jsem 

 niku prsty nahoru, kdežto on hned nahoru spěchal, až se konců prslů dopídil. 

 Tu pak jsem měl utěšené podíváni. Pavouěek zpřímil svou hlavohruJ a něko- 

 likrát .se kolem otočil, uby vyzvěděl, odkud vítr věje. Vál právě od západu. 

 Tu pavouk stanul, hlavou proti větru, vyzdvihl zadní břišní tělo, i vy.střikl 

 látku pavučinnou daleko od sebe do vzduchu, načež ihned vítr se do jejich 

 vláken vložil a je na spúsob obdlouhlě plachetky rozpro.střel, pH čemž přední konec sle- 

 peninou Ifávy ještě spojen zňstal, zadní pak měl své spojeni u řiti, odkudž vlákna vychá- 

 zela. Vítr pak nepřestával je pořád dále a dále z těla soukali. To trvalo dost hodnou 

 chvíli, pii čemž pavouk nepohnutě setrvával. Zatím vlákna se vždy více do délky a šířky 

 rozprostírala a rozkládala, a zvětšením plochy vítr vždy větší síly nabýval, která pomalu 

 dosáhla rovnováhu s tíží těla pavoukova, při čemž se tento trochu vyzdvihoval, až naje- 

 dnou na prstu proti vláknťim i po větru se obrátiv pustil se volně do vzduchu i počal 

 s největší rychlosti pavučinu před sebou plovající svými předními dlouhými nohami k sobě 

 potahovati a v chumáč pod své rozplesklé břicho zavijeti. Mezi tím, co se to dělo, skra- 

 covala se pořade plachelka pavučinná, čímž relativní tiže přibývalo a pavouk pomalu šik- 

 mým směrem k zemi se blížil, až tam někde mezi křovím zmizel. 



Podobným spůsobem pouštějí se tito pavoučkové ve stromořadích a ovocních sadech 

 zvláště po stráních od jednoho stromu k druhému, a tu za jasného počasí n;i [jodzim pii 

 vání větru západního všecko se jen hemží takovou veselou vělroplavbou. Mlíidi pak ještě 

 pavoučkové provozují podobné dílo po strništích , kdežto od jednoho stebélka k druhému 

 poletují. Když jsme se s tímto výjevem jednou seznámili, nebude nám nesnadno na tako- 

 vých létajících chomáčích i pavouka, jako na něm jezdícího, pozorovali ; a však většina 

 těchto chomáčů bývá tichá a zpustlá, an je pavouk již byl opustil. Domysliti se můžeme 

 že taková větroplavba ne pouze za zábavu slouží pavouku, nýbrž že při tom co se mu 

 komárků nebo mušek naniane, pilně lapá a vyssává , jichžto pik mrtvá těla nalézáme 

 v chomáčku. 



Tito pavouci náležejí k třídě loveckých (Theridion) , aniž stále pavučiny nepředou' 

 Pro jejich řemeslo jest celé jejich tělo uspňsobeno. Oči jsou dosti veliké a ven vyvstá- 

 vající, hlavohruď velmi pohyblivá, přední dva páry n.di neobyčejné dlouhé, zadní však 

 přcmalé, všechny po ploše položené (ne jako u jiných pozdvižené), více pod břicho smě- 

 řující, aby tam vlákna skládati mohli, břicho pak něco splesklé, široké. 



Nalézáme ještě množství jiných vláken po strnišlích a lučinách, na nichž se rosa 

 chytá a slunce leskle se odráží. Většina těchto náleží však jiným druhům a má docela 

 jiný význam. Každý píivouk totiž, budsi malý nebo velký, souká běže pořade vlákénka 

 ze sebe, jichžto sledy za sebou ponechává, aby snad, jak říkají, vady zpáteční cestu nalezl, 

 od čehož však naše pavučiny docela rozličné jsou. Ur. Jan Purkyné. 



Jeltonské jezero. 



Oil Arnošta Vvsokěho. 



Jeltonské jezero leží v Závolžské stepi v Cárevském Újezdě Astrachanskě o-ubernie. 

 .Test tři rakouské mile dlouhé a 2'/^ míle široké, majíc skoro sedm mil v obvodu. Jel- 

 tonské jezero jest ode dávna známo pod jménem Altan-Nor, f. j. Zlaté jezero. .Slovo 

 Altan proměnili Rusové v Jelton. Jmono to bylo mu dle míněni některých uděleno od 



