o 
Předmluva. 
oka 1837 ku konci září, po ukončení shromáždění německých 
přírodozpytců a lékařů v Praze, procházeli jsme se, můj nezapomenu- 
telný přítel Jan Svatopluk Presl a já, po tehdejším Dobytčím trhu, o 
záležitostech musejních, a jak by se Museum v českou akademii pro- 
měniti dalo, rozmlouvajíce. Najednou obrátil se on k straně západní, 
kde třída neznačných domů od Zderazu běžela k Emausům, a prorocky 
jiskřícím se okem vyslovil: Zde si český duch vystaví universitu. Za- 
tím si tu staví paláce jiného rodu duch. Deset let později zavál na 
krátký čas obživující duch kulturní západní Evropy po našich nivách, 
i zbudilo se mnoho myšlének dřímajících dotuď v temnu nepříznivých 
okolností. Tehdáž jsme si opět zpomněli na rozprávku držanou na Do- 
bytčím trhu, nyní již Karlovo náměstí zvaném. I zase podrobněji 0 
týchže záležitostech mluveno, i jasnější záře nám vítala z bližší budonc- 
nosti. Zatím můj milý přítel, všech nadějí se spustiv, odebral se do 
věčnosti, mne zanechav neblahé přítomnosti, budoucnosti horším hrozící. 
"© Navrátiv se roku 1850 do vlasti, nemohl jsem se cele zprostiti 
myšlének oněch, jenž mne tehdáž, ač jen okamžitě, byly oblažily. 
07T přihlížel jsem pilně k tomu, co by se pro vzkříšení věd přírod- 
mích v nářodu úášem činiti dalo. Stáli jsem samoten, chybil mně ve- 
lice můj neocenitelný přítel, od jehož skvěle dokázané učenosti a pod- 
„nikavosti vše možné se bylo očekávati dalo. Na universitě byla sice 
rovnoprávnost jazyků vyhlášena, však ani nebylo osobností, aniž se 
* 
