M V 
svědčeny, že máme dobře zařízený stát před sebou, v klerém práce každého jedno- 
tlivce pro všeobecné blaho se koná, shledáme mateřskou lásku zvířátek, kteráž sama 
nikdy nerodí, silnější nad lásku k vlastnímu životu, pedivíme se národu hmyzu, jenž 
násilně uchvácené své příbuzné co otroky chová, sám mimo válku o nic se nestaraje, 
ba co ještě více, nalezneme i chov dojného dobytka, což jistě na dost vysoký stupeň 
vzdělanosti ukazuje. 
Že tady nic přehnáno není, přesvědčiti se může každý, komu láska k věci samé a 
trpělivost dána jest. Obíraje se již po drahný čas prozpylováním hmyzectva okolí Praž- 
ského, obracel jsem posledně nejvíce pozornost svou k mravencům, dílem bych vůbec 
jejich přírodopis seznal, dílem rozdílné druhy u nás bydlicí rozeznati se naučil. Doufám, 
že práce má již tak dalece dospěla, že se mohu osměliti laskavého čtenáře na několik 
výletů se mnou. vybídnouti. 
Přišli jsme-do lesa. Vyjdouce na mýtinu zastavíme se u pařezu, který jak se zdá polo 
zpráchnivělý, vlhký, mechem porostlý pra nic zajímavého neposkytuje. Jest nad střevíc 
vysoký a okazuje po stranách ještě známky prvmějších obyvatelů, kteří ve kruhových 
a vlnících se kruzích mezi kůrou a dřevem hlodali a známky této své zkázy zanechali. 
Nevidíce nic jiného utrhneme kus pařezu, což žádného namáhání nestojí, poněvadž dřevo 
dávno již zpráchnivělo. Jaký to opak zevnějšku! Sotva poslačíme ruku utrhnouti, takové 
hejno velkých hnědých mravenců se po ní žene. Pařez z venčí mokrý a shnilý jest 
uvnitř suchý; najdeme nesčíslné množství chodeb a komnat černých, jako ohněm vy- 
pálených. (Celý vnitřek samé klenutí, jedno patro nad druhým, a dlabeme-li hluboko 
pod zemí v kořenech, ještě konce nenajdeme. Jest to jistě veliké město a práce mno- 
holetá tak malých zvířat, která bez všeho náčiní pouze ostrými svými kusadly vše to 
vyvedla. Při prvním otevření ucítíme ostrý ale příjemný kyselý zápach. Pocházíť od 
ostré šťávy, kterou každý mravenec v sobě chová a která se kyselinou mravenčí 
zove. Zdá se, že tato šťáva pomáhala mravencům při vyslavení jejich hradu, a že jen 
pomocí její obydlí jejich tak suché a trvanlivé jest, Mravenec může šťávu tuto dosti 
daleko od sebe vystříknouti, kteráž padne-lí na kůži silně pálí, Lidé, kteří se vybíráním 
pup čili kukel, tak zvaných mravenčích vajíček, obírají, mívají od této kyseliny ruce celé 
sloupané a bolavé. Pohledmež dále. Mravenci, jak se zdálo prvé uleknulí, chápají se 
práce. Vylrhli jsme s pařezem také mravenčí larvy a kukle. Leží v trávě porůznu 
rozházené. Nedbajíce na nás mravenci těchto se chápají, a pozorně mezi čelisti je berouce 
kvapně do příbytku svého odnášejí, tak že v brzku všechny opět zmizí. Chceme-li nosiči 
vajíčko vzít, nedá je, ani nepustí, když ho do ruky vezmeme. A předce není jeho to 
budoucí dítko, vždyť mravenec tento sám nerodí, Jest to jen dělník, bez pohlaví, k práci 
zrozený, a předce cizího dílka lak se ujímá, že ani nebezpečenství životu jeho hrozí- 
címu se nevyhne. Láska ta jest ale ten svazek, který společnost mravenčí udržuje, by 
nevyhynula. Mimo hledání potravy, slavení a opatrování obydlí jest hlídání zárodků a 
budoucích obyvatelů největší práce těchto dělníků; vědíť dobře, že pro budoucí roz- 
množení svého národu sil svých napínají. 
Zanechavše prozatím stavbu tuto mravenčí, kráčíme pozvolna k smrkovému lesu. 
Ještě nejsme daleko uvnitř, a již spatříme před sebou hromadu k tupé homoli podobnou, 
skoro dva lokte vysokou. Přikročíme blíže, Jest to stavení z jehličí, lupenů, kousků vět-, 
viček, kůry a země. Okolo něho nesmírný dav mravenců, Stavba je pevná. Po stranách 
