| 
— 
Teletína a Jílového náleží do pásma, kteréž Barrande poznamenává A, B, a kteráž za 
„nejhlubší zpod silurského útvaru považuje. 
Vlastně se zde nedají dvě rozličná pásma rozeznali, nýbrž všude panuje břidlice, 
jen že blíže žuly v ní mohúlná ložiště porfyru se objevují. Znenáhlé přechody spojují 
všude obě tyto horniny. Jižní obmezení břidličného toho pásma mezi Slapy a Žampa- 
chem jsem již naznačil; na severu stýká se to pásmo od Mníšku až k Cernolicům se 
zeleným, rudonosným kamenem, mohúlnými vrstvami křemence pokrytým; od Cernolic 
až k Búni, a Záběhlic u Zbraslavi slýká se bezprostředně s křemencovým hřbetem 
Brdským. U Záběhlic přenáší se rozhrání slarých břidlic s novějším kamením na pravý 
břeh Vltavy, a kamenec jest zde nahražen hrubolistou, zrnitou břidlicí s jednotlivými 
vrstvami nečistého křemence, a rozhranní čára jde přes Závist a Komořany k Libuši a 
Kunraticům. 
V krajině takto obmezené, údolím Vltavy a Sázavy, pak četnými roklemi blíže 
obou řek rozrytlé a asi 1000—1200 stop nad hladinu mořskou povýšené, vystupují 
značněji, toliž asi o 300—400 slop výše, jen dva podélné lesnalé hřbety ve směru 
severovýchodním, Jeden počíná s vrchem Pleš (1540' 74) u Nové Vsi blíže Mníšku 
a běží přes Sv. Kilián, kde jej Vllava prorazila, k Zahořanům v okresu Jílovském, kde 
vrch zvaný „V lipách“ (1440) jej ukončuje. S výšin u Prahy jeví se ten hřbet co 
nízké lesnaté pásmo na jižním obzoru. Druhý hřbet, taktéž vysoký, počíná u Slap a 
jde přes Třebsín a Studené až k Jilovému. Vltava jej proráží jižně od Štěchovic ; 
lesnatá výšina u Slap slove Červená Hora (15341“5), lesnatá homole u Třebsína slove 
Chlum (1404/96). 
Jak praveno, panuje v celé té krajině kamení břidličné beze všech stop skamenělin. 
Co nejzajímavější výsledky mého badání v té krajině uvádím předně zponenáhlý přechod 
břidlic do porfyru ve směru k žule, a zadruhé úklon vrstev vesměs pod šulu zapadajících. 
Oba udaje jsou i pro všeobecný zemězpyt velmi důležité, neb první svědčí, jak 
ukáži, proti domněnce o ohněrodém původu porfyru, a druhý ukazuje, že břidlice, ač 
novějšího původu nežli žula, nikoli všude na ní, nýbrž i částečně pod ní ležeti může. 
Vlastní břidlice panuje po obou stranách Vltavy od Zbraslavi až k Štěchovicům, 
| jmenovitě ale vystupuje okolo Pésnic, Cholupic, Dolních Břešam a Zahořam. Kamení 
podobá se obyčejné břidlici tabulkové pokryvačské, jest temně šedozelené, tuhé, a štípá 
sev tenkých listech. Jsem přesvědčen, že by se našla dobrá pokryvačská břidlice, 
© kdyby se některé skály u Dolních Břežan a Zahořam do větší hloubky odkryly. Na 
© blízku hlavního města měly by takové lomy zajisté velkou důležitost. 
ž 2 Okolo Libuse a v pusté rokli, která vede od Modřan vzhůru k Písnicům a Cho- 
- dupicům, jest břidlice tato poněkud zrnitá a upomíná nápadně na Jineckou břidlici pásma C, 
- wnmíž nejstarší zbytky zvířat jsou uloženy, ačkoliv jsem zde nikde ani stopu skamenělin 
malézti nemohl. Vůbec chybí pásmo C všude, od Mníšku až ke Kralupům, a pásmo B 
přiléhá bezprostředně k pásmu D. 
-© Jiné šedozelenavé břidlice, v nichž chloritová slída rozeznati se dá, panují na vyso- 
| Jčině mezi Jilovištěm, Mníškem, Lečicemi a Hoozdnicemi; orná a lesní půda pokrývá 
© je větším dílem. Nikde nepozoruje se přechod do vyšší břidlice se skamenělinami anebo 
- do křemence, nýbrž obě pásma, totiž pásmo zpodních břidlic a pásmo svrchních jeví se 
ká co útvary docela samostatné. © Jednotvárnost břidlic, kteráž i plochostí. krajiny se 
