- W « 
povahy a takřka rozmazlené křehotiny svého pokolení, Sem náleží i náš pstruh. On 
šlechtic a následkem toho se všemi titěrnými křehkostmi rodu svého také odchován. Již 
oděv jeho ukazuje, že majitel jeho nepatří mezi luzu obecnou, a červené, modře lemo— 
vané kokardy na jeho kabátě vyznačují patrně, že jest nám tu jednati s osobností vyš- 
šímu stavu přináležející, s aristokratem vyfintěným, neskromným a sobělibým. 
17 Go se kroje dotýče, je pstruh pravý chameleon v pokolení rybím; libujeť sobě 
v pestrých barvách všeho druhu, a aby se neřeklo, že se řídí cizí choutkou, nosí se 
jeden každy dle vlastního vkusu, dle povahy místa a času. Je-li obydlí, v němž se právě 
zdržuje, temné, křovím a olšinami porostlé, jest háv jeho více tmavý, někdy skorem až 
čeérnohnědý; v mělkých a paprskům slunečním přístupnějších potocích proměňuje se 
tmavost barev v světlejší přechody a nežřídka hraje barvitost jeho v ocelový lesk, v stří- 
brnou jasnost aneb dokonce v zlatou zář s okami a tečkami neméně pestrými a svě- 
žími. Zvláště skvěle se vyšnoří v čas tření na podzim, a jest to pak švihák v skutku 
k zamilování pěkně vyfintěný a vylíčený. 
Podlé oděvu řídí se i ostatní jeho povaha. Jeho panská urozenost nebéře leda- 
číms zavděk. Sám jsa lahůdkou požaduje též lahodných a delikátních ohledů pro svou 
osobu. Kalná voda se mu již nevýslovně protiví, vlažná jej seslabuje a dosti malá rána 
tělesná neb slabé poranění přivádí jej ihned do mdlob.  Ustavičný a bystrý proud vody 
je mu nevyhnutelnou potřebou, jinák na něj přicházejí mrákoty a kvapná smrt. Mimo 
vodu ihned lekne. Svobody zbaven a V sádec po delší čas držán zhubení, a ztráceje 
veškerou svou skvělou barvitost bledné a umírá. Ejhle, jaký outlocít se tu pod šupi- 
mami tvrdými ukrývá! Přece však se pstruh jednou zvláštností honosí, již bychom u 
něho nebyli hledali a kterouž mu mnohý z tvorů, rozumem a zvláště duchem básnickým 
obdařených, záviděti může. Pstruh dovede, jakož i mnohé jiné ryby, 3 až 4 měsíce 
— heroický se postit. 
Neníť však tato vlastnost jediná, která rybám jakýsi zvláštní ráz dává; jejich po- 
divů hodné ústroje berou nejenom lidskou učenost, nýbrž i naše přísloví na skřipec. 
Tak k. p. říkáváme obyčejně: „Němý jako ryba.“ To jsme si ale dali! Kdyby mohly 
ryby hubu špoulit a nosy krčit, jistě že by se nám za to vysmály. Některé ryby chroch- 
tají, jako žabař (Batrachus gruniens), jiné kňučí, jako ježanec (Diodon), jiné vrčí, 
jako kokot (Trigla gurnardus), aneb dokonce hvízdají, jako piskoř. Bubeník (Chromis 
vulgaris) obdržel své jmeno od svého umění a bubnuje tenkráte nejsilněji, když s mno- 
lými soudruhy pod lodí táhne. Hlas jeho se porovnává s hlubokým zvukem pedálů u 
varhan neb s dolejšími tóny pedálové harfy. Není to zajímavý koncert? Mladí mají, 
jak u živočichů vůbec, vyšší, starší zase hlubší tóny; jsou-li čtyři rozdílného stáří po- 
hromadě — je tu kvartett hotový! ? 
© Mohou-li ryby zpívati, toť musí také sluch míti, jinak by jim hlas nic neprospěl. 
Kapři přivykají zvuku zvonce, jenž je k žrádlu zve, i hlasu svého pána. Také havýš 
(Ostracion) prý na zavolání ku břehu přichází a z ruky rybářů potravu béře. Vyza i 
karásek slyší velmi dobře; první se honí velikým křikem, druhý hlaholem bubnů do sítě. 
Majnice (Alausa vulg.) láká se zvukem rolniček ku břehu, a rybáři připevňují malé zvonky 
na sítě své, aby je do nich přilákali. Hrčení a klepání mlýnů nemají kapři rádi, tak jako 
lososy bílé domy. Hučení hromu zahání veškeré ryby, a chtějí-li se právě na mělčině 
tříti, prchají ihned zase do hloubky. Co se v tomto ohledu našeho hrdiny dotýče, 
2* 
