= l = 
se neustále do bahna a třetí ani na světlo nevylezá, skrývaje se v podzemních jeskyních 
Severní Ameriky. 
Voda je živel rybí. © někom, jemuž v životě jen růže bez trní květou, říkáme 
též: Což, tomu je jako rybám ve vodě. Avšak některým rybám je také bez vody 
dobře. Známo zajisté každému, že ouhoři z vody vycházejí a blízké luštiny navštěvují, 
aby sobě na mladém hráchu pochutnali. To samé činí i štiky v jistých záležitostech ; 
a že se dají mnohé ryby tak jako kapři ve vlhkém mechu dobře krmiti, netřeba podo- 
týkati. Losos přeskakuje na svých výletech z moře do řek dosti velké jezy, mohútným 
svým ocasem se vymršťujíc.  Blíží-li se síť, strká kapr hlavu do bláta a do písku, aby 
jej síť minula; je-li ale půda tvrdá, tuť je arciť pro něj nesnáz nemalá. Ale kapr není 
na hlavu padlý a v nebezpečí mysl netratí. Okamžikem skulatí své ploché tělo, jakoby 
veškeré své síly napnul, a při opětném splasknutí švihna ocasem do vody — frňk! 
skočí na pět střevíců výše daleko přes síť, někdy rybářovi vedle samého nosu opět 
do vody. Mnohdykráte se arci v tomto horimirském skoku drobet překvapí a místo do 
vody padne na břeh nebo na bláto, ale i tenkráte mrštným švihnutím svého ocasu a několika 
kozelci se opět do svého živlu překotí, dříve, nežli jej rybářů drsná ruka uchvátiti dovede. 
Arges saballo vyškrábe se pomocí ostnů na dolejší straně ploutví prsních a 
břišních v horských potocích v Peru přes všecky menší vodospády nahoru. © Ještě 
dále se ale odvažuje Anabus scandens. Tento občan Indického moře a při tom mistr 
v tělocviku prý pomocí svých ploutví až na stromy se vydrápe; zdali z pouhé libůstky 
to činí, čili pro romantickou vyhlídku, aneb snad dokonce z náměsíčnictví, nemožno nám 
arciť tyrditi. Letoun (Exocoetus evolans) a lašlovice (Dactylopterus  volitans) umělce 
toho však ještě překonávají. Tito chlapíci vyletují z vody ven a pokoušejí se ne 
bez výsledků v krásném umění větroplavců. Proč to as činí? Místo odpovědi budiž zde 
uveden malý obrázek z moře Středozemního. Aj tu plave jeden z letounů, tiše a po- 
hodlně v modrých vlnách se kolébaje. Odměřeně a klidně, jako v dvojtaktu svírají a roz- 
pírají se dlouhé jeho ploutve. Není zlého úmyslu v srdci jeho, ni Isti, ni podvodu; ni 
šalby. Ale zuřivec lubín, jéjž lid i mořským vlkem zove, nepřátelské v svém nitru 
chová ouklady, neboť popojíždí sem i tam hledaje koho by spolknul. Tu skarpuna po- 
hltil malého, tu zase giru obecnou, tu nebehledův ocas v tlamě jeho uváznul — v tom 
spatří nad sebou klidného letouna, měkkýše lovícího. Jedním švihem ocasu dá svému 
tělu směr, a druhým již jako šíp se vrhá na bezbranného letavce. Tento však zná 
hříšné zálusky pana lubína, a netřeba mu velitelského komanda : V pravo toč a pochod! 
Máť on dobrá vesla a umí jimi zacházeti mistrně. Mrštným pohybem ocasu pádí rovnou 
čarou ku povrchu vody, dobře věda, že jen tam jej spása uvítá. Ale hbitý  lubín“ již 
je za ním. Jako velká vlna za malou se valí neustálým jí hrozíc zničením, tak se 
postava jeho mohútná za slabým letounem žene“ Již i tlamu rozevírá hustými zuby 
posetou, již — v tom však okamžení vymrští se letoun z vody ven, a dlouhé jeho 
ploutve veslují statečně ve spásném vzduchu. Zuřivou hltavostí puzém vyšine se nad 
hladinu i lubín divoký, ale malátně padá pro tíži svého těla do vody zpět, kdežto letoun 
mužně letí dále; aby na bezpečném místě sé opět v moře ponořil. 
000 Vraťtme se však zpět k našemu pstruhovi. Lon rád se podívá časem svým z vody 
ma svět. Jako pravý kavalír rád si vyhodí kopejtkem a vyskočí ina několik pídí přes 
meze svého panství. Z jaké příčiny? Kdybychom se nebáli šlechtickou jeho krev uraziti, 
