= (= 
pud z místa na místo popohání, tak že tito jinak ostří hoši zpitomí jako Samson v periodě 
Dalilské a rukama se pak chytati dají. Nepokojně jezdí z místa na místo, až se octnou 
tam, kde samička své jikry složila. Zúrodnivše tyto odebírají se pak, v mysli jsouce 
uspokojeni, zase na svá předešlá slanoviska, a tak povinnostem otcovským i materským 
učiněno zadost. Je to sice dosti málo, přece ale více, nežli činí okoun, štika a j., kteří 
i své vlastní jikry a mláďata požírají, sotva že je zplodili. 
A jak se daří opuštěným ubožátkům pstruhovým? Zle. Přiženou se hladové ryby 
všeho druhu: mihule, pulec, tloušť a zvláště okoun a shánějí se po jikrách, systematicky 
je hubíce. Podařilo-li se však přece v písku neb pod kamenem uschovanému pstroužkovi 
na světlo se vydobyli, nastávají pro něj nové nesnáze; ti samí nepřátelé stíhají jej po 
všech cestách jeho mladistvého života, neustále ho pronásledujíce. K těmto se přidružuje 
i ptactvo, zvláště skorec čili vodní kos a rybářík, kteří valné berou desátky z pokolení 
pstruhova. Rybářík je úhlavní nepřítel aneb lépe řečeno přítel chutných pstruhů, a 
dlouhý jeho zobák je vždy nabroušen na všeliké druhy postní stravy. Nepohnutě, jakoby 
byl kus kamene, na němž právě sedí, číhá rybářík na vhodný okamžik a jako na dané 
znamení vrhá se odvážlivě hlavou dolů do vln, vesluje křídloma pod vodou, popadaje 
zobákem vyhlídnutou kořist. Zmocniv se jí vyletuje opět na kámen, a zatoče pstruhem 
tak, aby mu pohodlně do jícnu vjeti mohl, cpe jej úsilovně hlavou napřed do svého 
žaludku. Někdy se arciť také stává chutná lahůdka jeho neštěstím, neboť odváživ se má 
pstruha příliš velikého, nemůže jej pak ani pozříli ani nazpět vyvrhnouti a udáví se. 
Na štěstí pro pstruhy pronásledují rybáříci ještě více nežli ryby sebe vespolek a jeden 
druhého netrpí na blízku, tak že v každém hájemství jenom jeden párek povždy svou 
loupeživost provozuje. 
Postaravše se tak neb onak o své potomstvo, obracují ryby veškerý zřetel svůj 
na blahobyt vezdější a vyvinují k tomu účelu rozmanité kanibalské choutky, podvodné 
lsti, zákeřnictví, ano některé i rozličné umění. Ferina okoun chycen do sítě dělá se 
často mrtvým, plavaje břichem vzhůru. Chytře popadá štika parmu za hlavu a tak dloúho 
ji škrtí, až je úplně po ní, aby jí osten při polykání neuškodil; do okouna neb ježdíka 
neráda se pouští. Nezkušená mladá štika popadla chytrého okouna a zle sobě poradila, 
neb vrazila si čtyry ostny tak nerázně do patra, že až naskrz pronikly. Takto poučena 
zajistě se okounů více nedotkla. Jeseter zůstává buďto z pohodlí neb ze lsti nepohnutě 
v síti ležeti. Větší karas prý do žádné udice nekousne. Též žraloka je velmi těžko 
obelstiti. Co vnadidlo pro něj pouští se s lodě do moře hlava tuleňova, v níž silný hák ukrýt 
jest a kterážto na řetězi dále se vleče. Žralok se přižene, popadá nalíčenou kůstku, 
avšak neplechu čenichaje hned zase pouští. V tom se hlava tuleňova honem nazpě tiábne, 
Žralok boje se ztráty popadne ji a pohltí. Aby se opět osvobodil, pokouší se o to, co 
nemožné jest, ano i žaludek se vším, co v něm je, ven vyvrhuje, ač obyčejně k malému 
prospěchu. Jakou vydatnou mocí električlí sumci, ouhoři a trnule obdaření jsou; známo 
každému. Střelci (Taxotes jaculator a Chelmon rostratus) stříkají pomocí své ústní třabice 
vodu až na 6 stop zdálí na hmyz, sedící na pobřežních rostlinách. Upevní-li se mouchá 
na kůl v sudě nad hladinou vody, v níž několik střelců chycených se ralézá, nastane 
okamžitě střílení o závod. Střelil=li některý chybně, tuť obejde mrzutě několikráte; jakoby 
se styděl, kolem okolo kůlu, dříve nežli se zase o nové štěstí pokusí. Vítězi dostane se 
mimo slávu též sestřelená kořist. — Nevlídný a potměšilý chlapík je sumec. Ačkoliv jeho 
