0 
němečtí spisovatelé jeden za druhým, a tak se vluzuje omyl z jedné knihy do druhé a 
mládež se učí nazpamět lži. 
Jsa ode dávna v hospodářství nevěřícím Tomášem a obíraje se zvláště se zvířaty 
našimi s nepřekonatelnou náklonností, porovnával jsem zkušenosti své s náhledy nej- 
znamenitějších spisovatelů hospodářských, navštěvoval jsem jednotlivá plemena zvířecí 
v jich vlasti i u nás, a mohu Bohu díky dnes mluvit o patnáctiletých výsledcích svého 
zpytování. Čím více nalézal jsem omylů a lží, ukrývajících se pod moderním názvem 
„Annahmen“, tím horlivěji a určitěji jsem měřil a vážil své živočichy, ba shledav ko- 
nečně, že ani angličtí, ani francouzšlí, ani němečtí spisovatelé hospodářští posud nevá- 
žili novorozená hříbata a jehňata (úžasná to pravda!), umínil jsem si mezeru tuto vlastní 
zkušeností vyplnili a při porodech i později stopovati tíži a velikost novorozeňátek, 
I mohu Bohu díky hezkou summu pravdivých čísel uveřejniti ku prospěchu neklamného, 
počítání ve vědě i v hospodářství, jak z následujících pěti oddilů o zvěřecívu koňském, 
hovězím, ovčím, vepřovém a o drubeži patrno. 
1. Z oboru konířslví. 
Že se koně měří výškou i délkou na pěsti, z nichž tři tvoří jednu stopu (střevíc), 
každému povědomo, i dokládám zde pouze pravidlo, podle něhož kůň dobře rostlý má 
být zrovna tak vysoký jako dlouhý. Výška měří se vpředu kolmou čárou od kohoutka 
na zem, vzadu s kříže dolů na zem; délka počítá se od prsou k zadu. Hříbata jsou 
vždy kratší než zrostlí koně, krátcí koně bývají též pevnější, ačkoliv — mají-li dlouhý 
krok — narážejí zadníma kopytama do předních. Anglický běhoun jest obyčejně o něco 
delší, nežli výška jeho obnáší. Velikost koňstva jest velmi rozličná, pohybujíc se mezi 
12 a 20 pěstmi. Nejmenší koně mají na ostrovu Korsice, ve Skotksku, Švédsku, na Litvě 
a v Polsku, konečně ve Slavonsku a v turecko-slovanských zemích; výška i délka těchto 
pevných a vytrvalých, ačkoliv někdy zakrnělých zvířátek obnášívá 12 neb 14 pěstí a 
naplnila jistého francouzského přírodozpytce takovým úžasem, že pobyv delší čas na 
Litvě a Polce tuto zvláštní odrůdu nazval v popisu svém přírodopisném „„animaux de 
koniki.““ Po těchto koníkách, které statný sedlák prostonárodně také kočky jmenuje; 
dlužno postaviti dle velikosti hned koně arabské, obyčejně jenom 44 neb 15 pěstí vy- 
soké. Zarazil jsem se nemálo, uviděv ponejprv původního arabského hřebce, proti na- 
šim koňům velmi malého; avšak jnení tomu jinak: arabský kůň jest velmi dokonalý 
ale malý, více k jízdě než k tahu vhodný. Po arabském koňstvu následují co do 
velikosti ostatní plemena: perská, ruská, polská, česká, uherská, německá, francouzská, 
španělská, vlaská, severo-africká, anglická, dánská, americká atd., vesměs 15 i 17 pěstí 
vysoká a dlouhá. Přes 17 pěstí, totiž 18 neb 19, máme velmi málo koní, těžkých to, 
vozatajců v Normandii a Burgundsku, odkud do Solnohradska a Štýrska se dostali, pak 
v Belgii, části Anglicka a Meklenburska; největší koně, praví to velbloudi, jsou Buloň- 
ští a Londýnští tahouni, nejvíce od sládků a podnikatelů nejtěžší vozby držaní. 
Výška i délka tedy u koňstva jest dosti známá, tíže ale nikoliv. (Obrátiv se na 
anglické i na francouzské rolníky a koníře, maje dále spojení s pěstovateli koní v na- 
šich hřebčínech Kladrubském (v Čechách), Radovickém (ma Bukovině), Mezekeděšském 
(v Uhrách) atd., odnikud jsem nedostal dostatečných zpráv o tíži koní a hříbat; ba oby- 
čejně se mi odpovědělo, že se ještě žádný kůň neodvážil. Povážíme-li, že kůň neje- 
