= "MB sk 
a ne jen od stupně zimy v zimě. Ostatně musím podotknouti, že tyto vrby a pak topoly 
ze všech stromů a křovin listnatých jsou jediné, které v těchto zemích a spolu v střední 
Evropě jsou rozšířeny. Ostatní strómy a keře v zemích jižní Sibiře jsou buď zvláštní 
druhy buď takové, které mimo lo více v severní Evropě rostou, jako břízy, borovice a j. 
To nám svědčí o tom, co jsme již dříve pověděli, že vůbec vrby mají jiné chování proti 
vlivům temperalurním také ohledem na zimu, nežli ostatní stromy. 
Na konci této práce, kde sestavím rozličné kruhy rozšíření jednotlivých druhů, 
vyskytne se ještě více takových odchylek, které zahrnují v sobě nejvážnější problemy 
fysiologie rostlinné. 
Prostřední keřnaté vrby nejvíce se širšími listy (u nás roste z loho oddělení Salix in- 
cana, capraea, cinerea, nigricans, hastata, aurita, grandifolia, ambigua, silesiaca, repens, ros- 
marinifolia, myrtilloides, phylicifolia a snad i jiné) jsou v celku rostliny chladných klimatů. 
V Rusku, kde jsou hojně zastoupeny, jsou z nich jen Salix grandifolia a ambigua na 
Baltické přímoří, Salix silesiaca na Petrohradské okolí a na Kavkaz obmezeny; ostatní 
rostou skoro všechny (některé, jako n. př. Salix phylicifolia, hastata a několik zvláštních 
druhů výhradně) též v arktických zemích, v Laponsku, některé i v arktické Sibiři. Při tom 
ale bývají i na východ více rozšířeny nežli vrby předešlého oddělení, jako n. př. Salix 
depressa, aurita, nigricans, incubacea, rosmarinifolia, které v celku nacházejí severní 
hranice v čáře od Laponska k Viatce a jižní hranice v čáře z Podolí přes Moskvu do 
Viatky. Salix myrtilloides roste v severních a arktických krajinách až do ruské Ameriky, 
a v západní Rusi až do Podolí. Všechny druhy tyto a s nimi některé zvláštní rostou 
též v zemích Baikalských a Altaiských, a Salix aurita také na Kavkaze. V ostatní Evropě 
se chovají vrby tyto podobně. Jsou rozšířeny po severní Skandinavii a Anglii, a rostou 
v střední Evropě nejvíce v horách vysokých, jen zřídka v rovině. Na jihu scházejí 
docela mimo Salix grandifolia, nigricans a incana (kterážto poslední v Rusku schází), 
jenž s hor až do severních Vlach sestupují, a mimo Salix rosmarinifolia, která se u Benátek 
našla. Výjimku ze všech řečených dělají dva u nás obecné druhy, Salix capraea, jiva, a 
Salix cinerea. Poslední má rozšíření poněkud jižnější, rosteť v hájích prostřední a jižní 
Evropy (ve Vlaších až do Kalabrie), pak po střední Evropě a jižní Skandinavii, asi jako 
Salix purpurea. V Rusku má ty samé severní hranice jako Salix amygdalina, z Finska 
totiž do Kazaně; jižní ale jako Salix viminalis, totiž od Podolí Ukrajinou k Pense, vyhý= 
bajíc se stepím horkým, proto že na docela mokrých místech neroste a tudíž vlhkem není 
chráněna proti přílišnému horku. Pak se zase vyskytuje na Krymě a v Kavkazu, a roste v 
celé jižní Sibiři a v Kamčatce. Salix capraea, jiva, má nejrozsáhlejší rozšíření ze všech vrb, 
roste totiž v Laponsku, v celém evropském Rusku až do jihu a v jižní Sibiři, V ostatní 
Evropě roste všude a vystupuje nejvýše do hor ze všech vrb, které zároveň žijí v rovině. 
(Salix aurita, která jde výše, miluje u nás vůbec hory, jako i phylicifolia, nigricans, silesiaca, 
hastata, myrtilloides u nás jen ve vysokých horách, ne na rovině rostou). Ještě severněji se 
drží nízké křovité vrby (pro stanoviska v severních zemích frigidae od botaniků jmeno- 
vané). Roste jich mnoho druhů dílem pouze v arktických zemích Ruska, Skandinavie 
i Sibiře, dílem ještě ve Finsku, v horách Baikalských a Altaiských; v ostatní Evropě 
jen ve vysokých Alpách. U nás se z toho oddělení nachází jen v Krkonoších Salix Lap- 
ponum, a právě tato má v Rusku většího rozšíření, neboť roste z arktických zemí až 
jižně do Podolí a východně do Kurska. Z vrb trpasličích, které pouze v arktických 
