— PAZ 
v západní Rusi až k 569 v Kuronii, pak ale též vystupují severní hranice jeho na východ 
až do 579 u Kazaně. V jižním Rusku chová se podobně jako bílý topol, v jižní Sibiři 
jde jen až do zemí Altaiských. Vidíme tu tedy dva druhy, které hlavně letním teplem 
se řídí a prolo ve východní Rusi jdou severněji, U más se drží nižších krajin. S nimi 
roste v Čechách sem tam topol sivý (P. canescens), který též v střední a jižní Evropě 
(zvláště ale v jižních Uhřích) jest rozšířen; v Rusku zdá se že schází, udání z Litvy 
jsou pochybné, a i v tom pádu, že by se v západním Rusku nacházel, byl by to vždycky 
strom, klerý žádá mírnější zimu, tedy rozdílný od předešlých. 
Jiné rozšíření má osyka (Populus tremula). Ve Vlaších a Španělích miluje hornaté 
krajiny, a v střední a severní Evropě roste nejvíce v lesích, i v suchých, a nežádá jako 
ostatní topoly vlhkou půdu, ačkoliv ji snese. V celku se chová podobně jako iva (Salix 
capraea). V Skandinavii jest osyka veskrz rozšířena, v Rusku na západě také až do 709 
(v Laponsku), pak se ale severní hranice kloní až do severního Ruska pod 680, (Celé 
lesy tvoří v střední Rusi, n. př. v okolí Jaroslavském. Ostatně jest rozšířena v celém 
jižním Rusku a v horách Kavkazských, v Sibiři žije v jižních zemích až do Davurie. S ní 
rostou v zemích Altaiských dva podobné druhy, Populus diversifolia a pruinosa, a jeden 
topol, který s amerikánským balšámovým topolem jest příbuzný a má krásné dlouhé listy 
(Populus laurifolia). Jiný balšámový topol (P. suaveolens) roste od zemí Altaiských až do 
Kamčatky. Musím se též zmíniti o našem topolu pyramidním (Populus pyramidalis). Tento 
strom, v Indii severní domovem, v jižní Evropě sem tam zdivočilý a po celé střední Evropě 
u silnic často sázený, nachází se ještě v jižním Švédsku, v Rusku ale vyhýbá se sever- 
ním krajinám a roste jen na západě a na jihu, v Polsku, v Ukrajině, na Krymě a v Kay- 
kazských zemích, neboť velká zima zabraňuje jeho rozšíření na sever. U nás roste ještě 
ve výšce 2000“, v Šumavě ale, ačkoliv tam zima ještě není tak krutá, že by topolu 
uškoditi mohla, jest přece léto tak příliš krátké a chladné, že stromy 25leté nejsou 
vyšší a tlustší nežli u Prahy 40leté. Pravá vlast topolů jest severní Amerika, kde se 
nachází velmi mnoho druhů. Mnohé z nich, jako P, balsamifera, canadensis, jsou u nás 
pěstovány. Obrálíme se teď k břízám. 
Břízy jsou, pokud nám známo, jen na severní polokouli země, v severní a pro- 
střední Americe, Evropě a Asii rozšířeny a nacházejí se v jižnějším podnebí jen ve vyso- 
kých horách, jako n. př. na Etně v Sicilii a v Himalaji; při tom ale nejdou nikdy jako 
vrby do rovin teplejších krajin. Dle zevnější podoby dělí se všechny nám známé druhy 
bříz ve dvě skupení, jedny, stromy to nejvíce prostřední výšky, štíhlého vzrůstu, vůbec 
více méně naší obecné bříze podobné, tvoří veliké lesy, zvláště v severmích zemích, 
ve Švédsku, Rusku, v Sibiři a v severní Americe. Jsou to jediné listnaté stromy, které 
ještě vedle borovic a smrků v těchto studených krajinách v celých lesích pohromadě žijí. 
(Osyky, vrby, olše, jeřabiny a slřemchy vyskytují se též v těchto zemích, ale pouze 
roztroušené v borových neb březových lesích). Mnohem řidší jsou stromovité břízy 
V prostřední Evropě a Americe, jsouce nejvíce na hory obmezeny, a kde se častěji 
v celých lesích v našich teplejších krajinách vyskytují, bývají to lesy uměle založené. 
Může se tedy říci, že stromovité břízy jsou severní stromy. Druhé skupení bříz, nízké 
křoviny to s malými kruhovitými listy, nachází se skoro jen v nejstudenějších krajinách, 
kde vůbec již stromy nerostou, na břehách Ledového moře, v Alpách laponských atd., 
