— S = 
jiné v horách a na severu, a hranice tedy jsou mmohem rozsáhlejší nežli u dubů, přece 
ale, jak jsme již řekli, nachází se v nejkrásnějším vzrůstu jen v zemích vlhčích, jižních a 
západních, právě tam, kde jest pravá vlast dubů. Jinak se chová vaz (Ulmus effusa). 
Tento strom má na sever ty samé hranice jako jilm, roste též v uralské Sibiři a 'na 
Kavkaze, pak v celé střední Evropě, jest ale mnohem vzácnější. V jižní Evropě schází 
docela. Zdálo by se dle toho, že ani veliké teplo ani příliš dlouhé trvání vegetace ne- 
snáší. V horách ale nevystupuje nikdy tak vysoko jako jilm, ačkoliv tu v teplotních 
poměrech příčina ležeti nemůže. 
Některé křoviny, pro lesníka a hospodáře bezužitečné, ukazují zvláštní rozšíření, 
dle kterého se tam, kde taková rostlina roste, lze na podnebí uzavírati. Seslavím na 
konci této práce výsledky geografického badání o nich; zatím zůstaňme při úhledných 
našich lesních stomech. Zvláštní rozšíření má jasan (Fraxinus excelsior). Strom tento 
daří se výborně v některých severních krajinách a v horách. Roste v Skandinávii, hlavně 
v severním Švédsku a Norvéžsku, pak v Čuchonsku, odtud ale jde severní hranice jeho 
přes Moskvu ku Penze. Mimo to roste dosti hojně v západním Rusku, zvláště na Podolí, 
roztroušeně též v Ukrajině a v ostatních zemích střední a jižní Rusi, zvláště u vod, 
pak na Krymě a na Kavkaze až do 3000“. V Sibiři schází, a vidíme podle severních 
hranic, že, ačkoliv se uspokojuje mírným letem hor a severní Skandinavie, přece se vy- 
hýbá větší lednové zimě než 8%. V střední Evropě roste hlavně v údolích a v lesích 
alpských až do 4000, a sem tam v Porýnsku; zdali v rovinách Německa jest původně 
divoký, nevím, též v Čechách neznám vlastně divoká stanoviska tohoto stromu. Na jihu 
také miluje hory, roste ale jako jilm i ve Francouzsku i ve Vlaších též divoce v rovině, 
n. př. u Terraciny, u Říma atd., tedy v docela jiném podnebí, nežli se nachází v Skan- 
dinavii a v horách. Zdá se, že poměry vlhkosti v povětří a v půdě hlavní vliv mají na 
toto rozšíření, které se liší ode všech posud pozorovaných, neboť má jasan dvě centra 
rozšíření, severní a jižní. (Dokončení.) 
DROBNOSTI 
0 povaze slunce dle nynějších zkušenosti. 
Významně nazývá Koprník slunce naše „světovou pochodní, která v středu vládne“, a 
ještě významněji porovnává je Theon Smyrnenský se srdcem, jehož tepání celý svět oživuje. 
Ačkoli však toto srdce světové tak mohútné jest, že hmotu všech ostatních planet vespolek 
738krát převyšuje a 192.700 zeměpisných mil v průměru má, nebylo předce až do nedávna, 
mimo zakony pohybu a velikost hmoty a objemu jeho, o vlastní povazé jeho a jmenovitě 
o příčinách tepla a světla, jímž nejen naši zem, nýbrž celou sluneční soustavu oživuje, 
skoro nic s bezpečností známo. Příčina toho leží přede vším v náramné vzdálenosti slunce 
od země, kteráž v průměru obnáší 20 millionů mil, a pak v oslepující světlosti jeho, která 
zevrubnějšímu pozorování velmi brání. Téprva v posledních desítiletích, když pozorovací 
fysikální nástroje podivuhodné dokonalosti nabyly a jmenovitě při zatmění slunce ze všech 
hvězdáren tisíce očí bedlivých pozorovatelů k němu současně namířeno bylo, stal se v poznání 
povahy sluneční znamenitější pokrok. Velice k tomu přispěl přede vším polariskop Aragův, 
neb tím nástrojem lze poznati, zdali světlo, kteréž se jím skoumá, pochází z tělesa pevného, 
u př. ze žhavé koule, nebo z tělesa kapalného, u př. z rozpuštěného kovu, nebo z tělesa 
be; 
