= „JM 
jader jediným kruhem obstoupeno. © Postoupí-li slunečná, skvrna až na. západní kraj 
slunce, zmizí kruh nejdříve na východní straně skvrny, kteráž okolnost na to ukazuje; že 
slunečné skvrny nenáležejí povrchu, nýbrž hlubší vrstvě slunečné, j 
Barevným sklem nedá se ovšem pravá barva slunečných skvrn poznali; k poznání 
té barvy vyvedl Busolt šestistopovým dalekohledem obraz slunce na bílém papíru nebo na 
desce sádrové, kteráž na hladkém zrcadlovém skle zhotovena byla. (Obraz tak vyvedený 
jest bílý, avšak celý světle fialově žilkovaný a jako pokropený,. Skvrny mají tmavofialovou 
barvu a kruhy jejich jsou krásně žluté. Vlachové Copocci, Secchi, Calandrelli pozorovali 
jak ve skvrnách tak i v kruzích světlé žilky, proužky a mosty, jejichž světlost není menší; 
© nežli na ostatní ploše slunečné. Pozorování to stvrzuje se úplně drobnohledem. V, severní 
Americe byly totiž zhotoveny fotografické obrazy slunce v okamžiku 7% sekundy. Leverrier 
v Paříži skoumal slunečné skvrny na takových obrazech drobnohledem a dal je od obratného 
kresliče vyobraziti. Dle toho objevila se světlost slunečné plochy všude stejná, jak ve 
skvrnách tak i v kruzích a ostatních částech, jen že byla místem přetrhovaná. 
Na blízku u slunečných skvrn objevují se často světlejší místa nežli na. ostatní plošey 
tak zvané pochodně slunečné. Uprostřed slunečné desky nedají se snadno © pozorovati, 
čím. blíže však následkem otáčení kolem osy ke krajům postupují, tím jsou patrnější a hojnější. 
Velmi památné úkazy byly pozorovány při úplném zatmění slunce v r. 1842, 1850, 
a 1851. Při těchto zatměních pokrývala luna desku sluneční docela, a, jen kolkolem bylo 
pozorovati zář jako světlý kruh. Bezprostředně u kraje luny, vlastně u kraje slunce na 
vnitřní straně zářového kruhu, bylo viděti několik rudě žhoucích teček a pruhů, jako vy= 
pukliny slunečního tělesa, Bayly pozoroval na nich okliky, jakoby několik ostrých hor za 
sebou stálo; Machochi porovnává je se žhoucími uhlíky; Magrini podotýká, že. pruhy 
jejich vydávají neustále světlé paprsky; Casari vypravuje, že nejenom vedle těch červených 
vypuklin, nýbrž i z temene jejich viděl vystupovati červená pohyblivá oblaka, jako dým. 
Popisy jednoho a téhož úkazu jsou tedy posud rozličné dle osoblivosti pozorovatelů, avšak. 
tolik vysvitá ze všeho, že vypukliny pozorované náležejí k tělesu slunečnému a že mají 
určité obrysy. V posledních okamženích zatmění slunce vynikaly až na 1+ a 2 obloukové 
minuty nad kraj luny. Na té straně slunce, kde byly velké vypukliny a kde nejvíce pam 
prsků vybíhalo, byl také zářový kruh největší. Vlnité vypukliny, které co, úzké, červené 
proužky na kraji slunce se objevovaly, byly pozorovány bned, při počátku zatmění a na 
protější straně při konci jeho, tak že snad celý povrch slunce takovými vypuklinami pokryt 
jest. Toto jsou, pozorování o fysické povaze slunce posud sebraná, Dle nich jest jisto; 
že slunečné světlo vychází z plynného obalu slunce a že jest bezpochyby povahy elektrické, 
Pozorováním tím nevysvětluje se však ani podstata skvrn a jejich kruhů, ani podstata vypuklin. 
Znamenití hvězdáři Herschel, Bode, Arago vysvětlují tyto úkazy domněnkou, tak 
zvanou čheorií oblačnou. Dle této theorie jest vlastní jádro slunce tmavé těleso, kteréž 
má tři obaly. Nejvnitřnější obal čili obor jest oblačná vrstva, nad ní leží vlastní svítící 
vrstva (Photosphaera),a nad tou konečně zevnitřní obal oblačný, jen drahou, vrstvou osvětlený. 
Snadno dají se tím spůsobem skvrny a pochodně vysvětliti. Skvrny nejsou dle toho, nic 
jiného, nežli otvory ve svílící, vrstvě, kteréž časem povstávají a zase se, zavírají. a skrze, 
něž. na tmavé, těleso, slunečné, viděti jest. Světlé kruhy kolem skvrn povstávají, tam, kde 
skrze. otvory, tří, obalů slunečné těleso. spatrujeme, Jsou-li však tyto obaly a jmenovitě 
svítící obal na, jednotlivých místech docela protrženy, musí na, jiných místech, zvlýště, na 
; 
| 
: 
| 
