se 6 
Slunce jest dle této theorie světový vulkán, který na všechny strany světló a teplo 
šíří. Láva a sopečné kotliny, které právě odpočívají, objevují se tmavé, jsou to: skvrny 
slunečné, (Světlá místa v těch jádrách dají se vysvětliti obnovující se sopečnou činností. 
Sopečné výbuchy s přetrženinami vysvětlují světlé kruhy, a nejsilnější výbuchy vysvětlují 
slunečné pochodně. Největší sopečné zdviženiny jsou snad příčinou popsaných vypuklin na 
povrchu slunečném, vystupují snad jako ohromné hory vysoko nad své okolí a rdí se vě 
světle z jiných sopek rozšiřovaném. Theorie oblačná připouštěla, že na slunci pod oborem 
svítícím bydlí tvorové podobní k lidem; theorie sopečná nemůže ovšem připustiti, že by 
slunce ústrojným tvorům za obydlí sloužiti mohlo, "Theorie tato považuje slunce jako ve 
stavu mladším teprva zponenáhla v starší pevné skupenství přecházející. A jako na zeleném 
listu černé skvrny zvěstují nastávající odemření jeho, tak jsou i skvrny na slunci před- 
chůdcové nastávajícího jeho přechodu v slav tmavý, v skupení pevné. Skvrn těch bude 
zponenáhla přibývati, jasnost slunce zponenáhla vybledne, podoba jeho bude se blížiti 
podobě tmavých planet, až konečně docela vyhasne a tím i celému tvorstvu konec učiní, 
které od paprsků slunečných závisí. Pak překročí. slunce zenith svého. světového žití a 
vstoupí v proměny jsoucnost jeho ukončující, jako vše, co do hmotného světa náleží. 
JK. 
Zpráva o sbírce skamenělin v Českém Museu. 
Od kustosa Antonína Friče. 
Nesmírné pokroky, které se u vyskoumávání předpotopních tvorů v posledních. desíti- 
letích učinily, nedovolují více, by zpytatel živého tvorstva nevšímal sobě zabynulého; kdo 
chce míti dobrý pojem o celé obrovské soustavě přírodní, jest nucen při zoologii studovati 
palaeontologii a palaeontolog musí si zase pilně živého tvorstva hleděti, 
Dosti brzo jsem cítil tuto pravdu, a opětné nesnáze, do kterých mne přivedly otázky 
cizinců, po českých skamenělinách se shánějících, přiměly mne k tomu, že jsem uposlechl 
povzbuzování svého drahého přítele proť. Krejčího a do zevrubného studia českých skamenělin 
se zabral. — „Kde nejblíž tam nejdříve“ — i počal jsem tedy útvarem silurským, Který 
právě od Prahy až k Rokycanům jest náramně bohatý na skameněliny. 
Základ ku sbírce českých. silurských skamenělin byl v našem Museu položen od 
veleslavného zakladatele jeho, hraběte Kašpara Sternberka, který již roku 1825 a 1833 
(viz. Bárrandovo dilo str. 2.) několik druhů trilobitů popsal a vyobraziti dal, K tomuto 
skrovnému začátku přidal několik krásných kusů prof. Zippe, a jakkoli jim nepřikládal 
velké ceny, byly skorem všechny později co unica v díle Barrandově vyobrazeny. 
Když roku 1845 arcikníže Štěpán po Čechách cestoval, spatřil náhodou několik tri- 
Jobitů v okolí Berounském a nařídil jej doprovázejícímu tehdejšímu krajskému gubernialnímu 
raddovi, panu: Havle-mu, by mu dle možnosti bleděl zaopatřiti podobných skaměnělin. 
Když se byl ve sbírání uvázál, zaslal pan g. r. Havle též pěknou sbírku do našeho Musea 
a počal sám sobě sbírku zakládati. wii 
Této sbírky použil Corda zároveň s musejní při vydání díla: Prodromus einér Mono- 
graphie der běhm. Tribolilen, von J. Havle u. A. Corda. 1847. Po úmrtí kustosa Cordy 
stala se vlídností kustosa Dormitzra sbírka musejní přístupnou panu Barrandovi, který z ní 
mnoho vzácností ve svém díle vyobrazil a popsal (s poznamenáním: Musée Boheme). © 
Kustos Dormitzer a též prof. Krejčí hleděli. skrovnou. sbírku musejní rozmnožit a 
