= W — 
Po tak skvělých výsledcích již ani nepomyšleno na cennou otázku Gotinskou, která 
daleko byla převýšena. Jednalo se jem ještě o to, aby, co rozumem, co pouhou vědou 
bylo dobylo, také smyslům a skutečnému pozorování se osvědčilo. Obrátil se tedy Le- 
verrier písemně ke zkušenému pozorovateli nebes, astronomu Galle v Berlíně. Ten 
obdržev list Leverriera 23. září 1846, ihned téhož večera počal porovnávali mapu Bre- 
mikerovu (Hora XXI. Berlínských hvězdných map) právě dokonanou, se skutečným 
nebem hvězdnatým. Našelť na blízku mista, kdež byl Leverrier svou novou planetu 
označil, hvězdičku 8. velikosti, jenž na Bremikerově mapě nestála. Ještě ten i následu- 
jící dni bylo určováno jeji postaveni, a velikým teleskopem její zdánlivý průměr na 
24 sekund ustanoven. Známo každému, že ta planeta jmeno Neptuna obdržela. Dále se 
o ní šířili nebudeme. Nyní teprv můžeme posouditi obtíže, jaké by se byly nahrnuly, kdyby 
pouhým empirickým pátráním třeba nejmocnějšími dalekohledy tak nepatrná hvězdička, 
jenž ami v Bremikerově mapě mezi slálicemi udána nebyla, co zvláštní planeta nalezena 
a určena býti měla. 
Bylo by tu hledati po celém kruhu nebeském v pásmu zvířetníkovém, a ne jinak 
než značným zvětšováním, ano i pohyb její nepatrný nemálo by zvětšoval obtíže jejího 
odkrytí, leda by zde náhoda nebo štěstí, jako to při Uranu se stalo, přispěly byly na pomoc. 
Jako zde na nejkrajnějším obvodu soustavy sluneční Leverrier nejdalší výtězný 
krok učinil, tak i na protivné straně, kde slunce středek zaujímá, podobným spůsobem, 
totiž domyslem i výpočtem, vítězně měl pokračovati. V listopadu minulého roku uve- 
řejněn v Cosmosu od p. abbé Moigno (VIII. Année 15 Vol. 17 Livr. pag. 471) násle- 
dující list Leverrierův k panu Faye o theorii Merkuria a o pohybu ousluní planety. 
Tatoť jsou jeho slova: 
„Od půldruhého století dán k užití vědeckému jistý počet pozorování o Merkuriu 
vyznačených velkou svou určitostí: pravím o vnitřním dotýkání se krajů kotouče Mer- 
kuriového i slunečního, když planeta právě před sluncem přechází. Předpokládajíce, že 
místo, kde pozorování se stalo, jest astronomicky určeno, že hvězdář byl opatřen dosti 
dobrým dalekohledem, hodiny jeho až na několik sekund upraveny, jemu okamžik do- 
tknutí se obou krajů dobře znám, bude moci udati vzdálenost středků planety i slunce, 
liše se sotva o sekundu oblouku nebeského. Dostává se nám takových pozorování 21, 
sahajících od r. 4697—1848, které všem požadavkům dostačují, když se vezme ohled 
na přísně vypočítané nestejnosti pohybů země a Merkuria, a když jsou dokonale udány 
veličiny spoust pohyby porušujících. 
„Moje první studie pozorování přechodů Merkuriových před sluncem, podané 
roku 1842, zdály se nebýtli vyloženy s dostatečnou určitostí. Mohla se mezi jiným 
zmamenali v přechodech na měsíc máj padajících značná, pořáde vzrůstající chyba až 
do 9 sekund oblouku. Takové odchylky nemohly připisovány býti chybám pozoro- 
vatelů. Zdržel jsem se však ještě všech z toho vývodů, pokud bych důkladně nepře- 
hlédl theorii sluneční. 
„Avšak i použitím opravených tabulí slunečních nebylo možná v mé obnovené práci 
vymeziti bezpostředně chyby dříve udané, chyby systematické, jež zavrhnouti nelze bylo, 
než připouštěním, že astronomové jako Lalande, Cassini, Bouguer a j. byli se dopustili 
-chyb o několik časových minut, které ještě od jedné doby k druhé se měnily, ano 
vzrůstaly. Toť byla ovšem věc nemožná! 
5* 
