je (di 
„Byloť tedy velmi znamenité, že dostačovalo přidání právě 38 sekund k pohybo= 
vání.sekulárnímu odsluní Merkuria, aby přechody jeho až na jednu ano i méně než půl 
sekundy se upravily. Tento tak čistý výsledek, který přímo dodává všem porovnáváním 
dřívějších pozorování dokonalosti mnohem větší, nežli dosáhnouti lze bylo dosavadním 
theoriím astronomickým, ukazoval zřejmě, že skutečný přírůstek pohybu odsluní Merku- 
riova jest nezprostitelný, aby lou výminkou tabule Merkuriovy i sluneční žádoucí urči= 
tostí honositi se mohly. 1 ; 
„Uznavše konečně nutnost přidati 38 sekund k pohybu sekularnímu odsluní Mer- 
kuriova přihlédněme, jaké důsledky z toho se vyváděti dají. Předpokládaje, že který- 
koliv přijatý pohyb odsluní závisí od veličin spoust planetních překážejících, třebať bude: 
z počátku zkoušeti, jakým spůsobem tyto spousty změniti by se měly, aby tím theore- 
ticky vypočítaný pohyb o 38 sekund zvýšen byl. Tu přichází hned na mysl, že; to ji; 
nak býti nemůže než pod jedinou výminkou, totiž aby spousta, Venuši připisovaná. nej= 
méně o jednu desitinu se zvětšila. Možná-li takovou změnu připustiti? 
„Když odvádíme spoustu Yenušinu z občasných perturbací, které vyvádí na bolýh 
země naší, nacházíme z četných posledních pozorování slunce, činěných od r. 1750—1810, 
že tato spousta obnáší 75970 SPousty sluneční. Ten samý výsledek podávají pozoro=; 
vání od r. 1810 až do r. 1850. Totéž číslo zvolili i my k našim výpočtům; +i bylo 
by tedy třeba pro naše vyšetřování o Merkuriu o jednu desitinu. je zvýšiti. ; 
„Překažlivý oučinek (action porturbatrice) na dráhu naší země jen ,o“poznání dá 
se pozorovati na sekulárních změnách úklonku ekliptiky, a když slávající změnu odye= 
deme ze sedmi slunostání (solstilia) nejoslřeji pozorovaných od časů Bradleya až do 
našich dnů, nacházíme, že spousta Venušina, jak zde uvedena, jest ještě příliš veliká, 
právě opak toho co požaduje badání o Merkuriu. Na. tento odpor třeba. soustředili 
naši pozornost. 
„Pokusíme-li se o to, jak by se ona, od časů Bradleya přísně pozorovaná slu= 
nostání ciframi vyložili dala., přijímajíce takovou změnu úklonu eklipliky, která: by 
odpovídala zvětšení spousty Venušiny o desetinu: patrno jest, že není možná při vymě“ 
řování úklonu ekliptiky vyhnouti se chybě o 4+ sekundy. Těžko jest tento výsledek: 
připustiti, tím více, an by takové chyby od Bradleye až do naší doby při PSN 
změnách dosáhly pět sekund rozdílu mezi prvním a posledním pozorováním. 
„Do velikého tedy rozpaku přivádí nás porovnání theorie země i Merkuria tím, že 
se zdá, jakoby Venuši dvojaká spousta se přičítati měla, jednou větší ohledem na Mer=; 
kuria, pak zas menší ohledem na zem, Dejme tomu, že spousta Venuše výsledující 
Z pozorování Merkuria je pravá, musíme z loho vyváděli, buď že sekularní změna úklonu 
ekliptiky z pozorování vyplývající oblížena jest chybami málo k pravdě podobnými, anebo: 
že tento úklon se mění z jiných příčin nám dosud neznámých. „Když naopak povážu=; 
jeme změny úklonu a příčiny jejich co nezvralně uslanovené, nezbývá nám nic.než po=“ 
myšlení, že převaha pohybu ousluní Merkuria má svou příčinu v působení jakémsi ne= 
známém, cuž theoriae lumen nondum accesserit. 
„Neníť ovšem můj oučel, spůsobem absolutním mezi těmito hypolhesemi roslioáutké 5 
chtěl jsem jen ukázali na to, že tu stává trudnosti velmi důležité, která zasluhuje, aby astro=: 
nomové pozornost svou na ni obrátili, aby se slala předmětem jejich přemílání a látkou 
jejich přísného rozbírání. Abych první krok v tom učinil, pravím, že jest nepochopitelno>: 
" 
