ME 
zdaření podávají nám fotografie posledního zatmění 15. března. Bylo by jen třeba dya 
průhledné negativy podobné velikosti, vzaté po čtvrt hodině, položili na sebe, tuť by se 
hned vyznačila pohyblivá tečka jakéhokoliv asteroidu i v nejzmatenějších kupách skvrnek 
slunečních. Takové dílo by mimo to nevylučovalo i jiná obyčejná studia o kouli sluneční, 
a zachovalo by svou velkou cenu i v pádu, kdyžby pozorování planet zamerkuriových 
žádaného zdaru se bylo minulo.“ © Tolik pověděl pan Faye. 
List Leverrierůy vykazuje z hlubokosti své hvězdářské vědy — podobným spůsobem 
jako r. 1846 Neptunu po 13 letech — nové planetě její místo v soustavě sluneční. Jeho 
zásluhy, původnost jeho vynálezu zůstanou nedotknuty a vyhražují mu po všechny časy 
přední právo, již i proto, že své přesvědčení první veřejně vyslovil. Také návrhy Fayeovy 
zasluhují všeho povšimnutí, a budou jistě užity při příštích pozorováních nové planety. 
Znamenité však a šlechetný úsměv zbuzující jest, že co oni tak o hypothetické planetě 
uprostřed října rozprávějí, již před šesti měsíci skutečná planeta byla odkryta. Bylť to 
skromný nezámožný venkovský lékař Dr. Lescarbault v městečku Orgěres (Dep. d'Eure 
et Loir), jemuž se podařilo dne 25. března 1859 novou planetu odkryti.  Podáme tu 
jeho původní list, jejž psal Leverrierovi o té věci, vyňatý z Cosmosu Moignova, 
„Orgěres 22. prosince 1859, 
„Proniknut obdivováním se nesmrtelným geomelrům, odkrývajícím tajeplné dráhy 
vzdálených světů pouhými výpočty, cítil jsem se zbuzena již od dělských let zabývali se 
vášnivě studiemi o velkolepých oněch nebeských výjevech. 
„Znamenalť jsem již r. 1834, že známý zákon Bodeův nedostačuje zcela, aby před- 
slavil co nejurčitěji pravé rozměry dálek planelních od slunce. Myslilť jsem, že vedle 
těch čtvero malých planet: Cerery, Pallady, Junony a Vesty, odkrytých Piazzím, Ol- 
bersem, Hardingem, kolujících ve velkém prostoru mezi Marsem a Jupiterem , mohly by 
i jinde podobné se nalézlti. 
„Tenkráte však pro velké oblíže nemohl jsem tato pátrání započíti, ale neodřeknuv 
se jich cele odevzdal jsem se dalšímu čekání. 
„Přechod Merkuria před sluncem, 8. máje 1845 ode mne pozorovaný, podal mně 
myšlénku, že jestli mezi sluncem a naší zemí mimo Merkuria a Venuši ještě jiné těleso 
se nachází, lo by léž mělo své přechody před lesklým kotoučem slunce, a že pozoru- 
 jíčím dost často okrají slunce musela by se jistou dobou představiti nám tečka černá, 
= 
(octnoucí se před sluncem i probíbajíc jistou tětivou části jeho kruku časem odměřeným. 
„Tehdáž mně více než kdy jindy bylo nemožno uskutečniti zamýšlené pozorování. 
Zabýval jsem se jít teprv koncém roku 18583, ačkoliv i tenkrát v okolnostech málo 
příznivých, a jen málokdy, až do roku 1858, mi dáno bylo přiblížiti oko k dalekohledu. 
Od toho roku obdržel jsem taras ku použití. Zhotovil jsem si prozatím nástroj, pravda 
dosti hrubý, předce však dostatečný k udání aspoň jednoho slupně úhlu položního. 
Změřiv některé plámky na měsíci a přenesa je na mapu našeho spoluputovníka, vy- 
danou od Jana Dominika Kassiniho, byl jsem ujistěn, že se mohu spolehnouti na dosti 
těsné přiblížení.“ 
Následuje podrobné popsání jeho apparatu astronomického a upotřebení jeho, 
- cošy ačkoli 3 vědeckého i biografického ohledu velmi zajímavé, tu vynecháme. Cítilť 
-pan doktor nutnost, aby sobě víru získal a své oprávnění k takovým pracím dokázal, 
