= M = 
ne-li vaši nepoctivost, aspoň hrozné omámení, v němž vězíte. Přede vším řekněte mně 
bez obalů, co jste viděl!“ Beránek, třesa se po celém těle na takové hmotné dorá- 
žení Ivovo, nevyslovoval, vykoktával odpověď: „Bylo to 26. března toho roku, blízko 
ke čtvrté hodině, když jsem, věren svému stálému návyku, přiloživ oko k okularu svého 
dalekohledu, pozoroval kotouč sluneční, a nenadále uvnitř v malinké vzdálenosti za jeho 
pokrajím spatřil tečku černou dokonalé okrouhlosti, nešenou vlastním, dobře rozeznava- 
telným pohybem; očividně pokračovala ku předu, vzdalujíc se pořáde od kraje slunce. 
Na neštěstí hlásil se teď jeden z mých klientů, i byl jsem přinucen, pozorovatelnu opu- 
stiti a sestoupiti na přízemí. Byl jsem jako na špendlíkách! nicméně zodpovídal jsem 
dle možnosti oč jsem byl tázán, a uvolněn ihned jsem zase pospíchal na místo, Černá tečka 
konala ještě dále svou cestu, i spatřil jsem ji konečně dotknouli se kraje protivného, 
načež zmizela, prodlevší před sluncem bezmála půldruhé hodiny.“ — „Vy byste byl tedy 
určil okamžik prvního i posledního dolknutí? Víte-li pak, že hlavně první dotknntí ná- 
leží mezi nejchoulostivější pozorování, které se nezřídka i samým astronomům od ře- 
mesla nedaří?“ — „Odpusťte pane, nevynášímť se tím, že bych právě byl dostihl oka- 
mžení dotknutí, neboť okrouklá tečka již byla uvnitř slunce, když jsem ji spatřil; měřil 
jsem tedy její dálku od kraje a čekal, až proběhla z nova stejnou dálku, počítal jsem 
čas proběhnutí druhé dálky, a hle, tak jsem přibližováním určil okamžení prvního vstou- 
pení.“ — „Snadno říci počítati čas; však kde máte svůj chronometr ?“ — „Můj chronometr 
jsou kapesní hodinky minutové, věrný to druh při návštěvách mé živnosti“ — „Jak! 
při těchto starých hodinkách minutových se opovažujete mluviti o sekundách vámi ur- 
čených? Moje nedůvěra jest již až příliš ospravedlněna.“ — „Odpusťte, mám také ho- 
diny s kyvadlem, které dosti zevrubně označují sekundy.“ — „Kyvadlo, ukažte mně je.“ — 
Náš beránek vystoupí do prvního poschodí, a vraceje se přináší nit hedvábnou, na je- 
jímž konci kulka ebenová připevněna. — „Věru jsem žádostiv viděti vaši zručnost u 
počítání sekund tím spůsobem.“ — Beránek jest ochotný, nasmekne kroužek na hořej- 
ším konci nitky na hřebík, spustí kouli a čeká až se upokojí, pak ji odchýliv něco od 
kolmé spustí, a počítá počet kyvů za čas jedné minuty pozorované na svých hodinkách, 
a vskutku dokáže, že kyvadlo naznačuje sekundy dosti zevrubně. — „Toho není dost, 
odvece lev, jiná věc jest, že vaše kyvadlo ukazuje sekundy, jiná zas věc, zdali máte 
tolik jemného citu pro sekundy, abyste je mohl sčítat i při pozorování. “ — „Osměluji 
„se na to ukazovati,“ odpovídá beránek, „že jest moje denní zaměstnání omakávati puls 
a sčítati jeho tepání. Moje kyvadlo mmě přivádí udeření sekundy k uchu a já pak 
-V mysli bez nesnáze počítám vícero sekund po sobě.“ — „Dobře tak. Zatím dost o 
- čase. Však aby se spatřila tečka černá tak drobná, třeba dobrého dalekohledu. Zdaž 
máte takový?“ — „Ano, pane; přivedl jsem to tak daleko, ne bez nesnází a uskrbení 
| sobě samému, že jsem si mohl dopřáti teleskop. Jak mile jsem si něco uhospodařil, 
koupil jsem si od umělce, u vašeho Pařížského observatoria jistě málo známého, avšak 
velmi schopného, od pana Cauche, objektiv průměru blízko čtyr palců čili 10 centimetrů. 
Umělec, znaje mou horlivost i chudobu, dovolil mi vybrati sobě z jeho zásoby výteč- 
ných skel. Opatřen objektivem zaopatřil jsem si rouru, pak podstavek; ano dopustil 
jsem se nedávno i toho přepychu, že jsem sobě zjednal hlediště se střechou kolem jdoucí, 
což, ač není ještě v užívání, přijde brzo v obyčej.“ Lev tu vystoupí z vlastního hnutí 
M" hořejší patro a přesvědčí se na vlastní oči o pravdivosti télo sprostičké zprávy. 
