Le 
„Dobře,“ praví, „dost o prostředcích k vašemu pátrání. Přistupme k pátrání samému, 
Buďto jste pozorování ani neučinil, aneb jste je teprv napsal, když bylo po všem. Žádám, 
rozumějte mně dobře, abyste mně ukázal původní zaznamenání“ — „To vy na mně 
požadujete! toť arci snadno řečeno; však ono poznamenání bylo psáno na ostřižku pa- 
píru, a takové papírky buď pohodím anebo spálím, když jsem je ouplně popsal. Nu 
hledejme, snad jej najdu a vašim požadavkům bude dosti učiněno.“ Beránek celý se 
třesa spěchá k své knize o poznání času (Connaissance des temps) — nebť on má tu 
knihu, i nezůstává u něho nerozřezána, jako jsme to viděli v císařské hvězdárně, z kleré 
příčiny lodní almanach tam vede vládu — nahlídne do ní a hle, ten pamělný papírek 
od 26. března 1859, celý ušpiněný a laudanem pokálený, zastává tam místo známky, 
Náš lev se ho chopí, pozorným okem jej skoumaje porovnává s redukcí panem Vallée 
mu podanou, a náhle vykřikne: „Nechci upírati, že loto poznamenání jest psáno v pravý 
okamžik, ale pane, vy jsle je porušil: východ ze slunce jest o čtyry minuly opozděn.“ 
„Nikoliv,“ odpovídá beránek, „já nic neporušil; nechť se vám líbí ještě podrobněji skou- 
mali, a uvidíte že též i vchod do slunce byl o čtyry minuly opozděn; tyto čtyry minuty 
jsou odchylka mých hodinek od času hvězdního, podle kterého jsou zřízeny; i vy-páni 
tam, ač jste astronomové a já jím nejsem, i vy berete ohled na odchylky svých hodi- 
nek.“ — „Dobře, dobře, je pravda. Jak tedy řídíte své hodinky, podlé pravého. času 
nebo podlé hvězdního, jak to činíte?“ — „Mám malý dalekohled polední, hle tu jest, 
a uznále-li za hodno svou vysost k němu snížili, najdete jej lak spůsobena, že při- 
pouští obdrželi čas až na sekundu, ano až na zlomek sekundy.“ — „Uznávám to! vy 
jste arci učinil své pozorování zhruba a popsal je, pak jsle opravil odchylky času ;, ano, 
mohu-li vám věřili, šel jste ještě dále, určil jste dvě koordinaty úhlové obou teček, 
vchodu i východu, i zdá se, že jste laké změřil tělivu luku obě tečky spojujícího. Toť 
ukazuje s vaší strany veliké sebecenění; rád bych viděl, jak jste se k tomu přičinil“ — 
„Nevím,“ odpovídá beránek, „budu-li v stavu to v slova uvésti, co, jak míním,; umím vy- 
konati,. Všechno se přivádí na lo, aby se změřily vzdálenosti teček od kolmé, a určily 
úhly položení. | Jestli ledy nepohrdáte příliš mým čtverpalcovým, dalekohledem, -uvidíte, 
že jeho okular jest opatřen — ne mikrometrem, to by bylo pro mne příliš učené, však — 
vlákénkem v obyčejném, položení kolmém, kterému mohu libovolně dáti všeliké náklonky, 
zalím co tímhle úhloměrem na lepence měřím přiblížitelně úhel dalšího, pošinulí, tečky 
černé. K tomuto prvnímu kolmému vláknu v mikrometru připojím nitku s olůvkem, 
pověšenou před okularem. Talo dvě kolmá vlákna s úhloměrem na lepence, hle to, celý 
můj apparat-k vyměření úhlu položního; o tětivě, která se odvádí z koordinat -teček 
dotýkacích, zmíním se později. Takovým spůsobem se vší možnou přibliživostí jal jsem 
se ustanovili na 913“ délku luku na kruhu slunečním ,- jimž proběhla. černá tečka; a 
z toho uzavíral jsem, že kdyby byla proběhla některým z největších průměrů, byla by 
planeta zůstala. viditelna bez mála čtyry. hodiny.  Dovoleno-li, povedu Vašnost ke 
kouli nebeské, na které jsem mohl spůsobem dosti jednoduchým kontrolovati počty vy- 
vozené z úhlů položních, a kdyby cifry, které jsem rozčilen svým dobrým štěstím psal, 
nebyly příliš nečitelné, našel byste tam celou řadu mých elementárních operací.“ — 
„To vše dobře, jsem spokojen s vaší jakou takou redukcí, byla dost dobře zhotovena; 
nemám nic co říci. Poznávám ovšem ve vás muže tuhé a stálé vůle, i zdá se mi tedy 
nemožné, abyste, znaje že planeta má čtyr hodin potřebí k proběhnutí velkého diametru 
