— 4 — 
koule sluneční, nebyl se pokusil uslanoviti vzdálenost její od slunce“ — „0 arciť, 
pokusilť jsem se; počítal jsem na všechny strany, všelijak se pokoušeje, jaký by byl 
čas přechodu, kdyby vzdálenost planety byla jedna, dvě, tři deseliny atd. vzdálenosti 
země od slunce, Však jsem něco zabloudil cestami, které jsem ponejprv vykonával, 
moje geometrie mne opustila; zaneprázdnění mého úřadu zajalo všechen můj čas, byl 
jsem proti vlastní vůli jinam potáhnut, i nemohl jsem se dopídili jistého výsledku. Ne- 
chtělť jsem uveřejnili svoje pozorování, abych nebyl spolu podal vzdálenost od slunce 
ustanovenou mými skrovnými prostředky, prolo jsem čekal až do nynějška, a toť pří- 
čina nebo původ mého odkládání, z něhož jste mne tak zprudka obviňoval“ — 
„Já vás tak snadno nepropuslím. Kde jsou ty vaše mathemalické a geometrické 
pokusy k ustanovení dráhy planety? žádámť je, mám jich potřebí, odevzdejte mně své 
papíry.“ — „Moje papíry,;“ odpovídá beránek. „Vy mne uvrhujete do největších rozpaků. 
Y mém bytu není papíru nazbyt, a proto že jsem bezmála tolik truhlářem co astrono- 
mem, a hoblíkem i teleskopem dost prostředně zacházím, zastává můj psací pokojík spolu 
i dílnu truhlářskou; píši na prkna. Možná že snad bohužel prkno, které mně sloužilo 
za psací tabuli, jest zase ohoblováno, aby k novým operacím potřebováno bylo. Sestup- 
me zase dolů do přízemí a hledejme,“ Hledá se, a konečně se najde slavné to prkno 
celé pokřiděné ciframi. Pan Leverrier popadné prkno, kde stojí redukce pozorování, 
jako kousek papíru, on by podobně popadl celou kouli nebeskou s jejími hieroglyfy, 
kdyby mu její ohromnost nevadila, a to čeho se chopil — skutek to vznešený našeho 
generalního prokuratora vědy hvězdářské — hle to bylo vystaveno při dnešním sezení 
akademickém (2. ledna 1860). 
„Tento výslech, toto přísné ohledávání trvalo celou dlouhou hodinu. Beránek náš 
nepřestával. se třásti po celém těle, jakoby byl každé okamžení očekával býti ode Iva 
pohlcen. © Toto pohnutí mysli, na štěstí jeho rozumu, obrátilo se ale v pozornost a ja- 
kousi chladnokrevnost.  Bázeň, aby nebyl v jakési vině postižen, činila, že každé slovo 
dobře odměřil; nikdy nepobloudil aniž si odporoval; pokračoval. od jednoduššího k slo- 
ženějšímu, od známého k neznámému, aniž kdy se vracel k tomu co již bylo odbyto, 
zůstavuje neumírnitelnému dotazovači hluboké přesvědčení, že pozorování bylo v skutku 
vykonáno, vykonáno co možná ouplně, a že se tu v pravdě jedná 0 planetě zamerku- 
riové. Přišla doba lvova, aby se smířil, berátku pak postrašenému, aby se mu dobrá 
„mysl vrálila. Stalo se to panem Leverrierem s nedostižitelnou spanilostí, s důstoností plnou 
dobroty. Pan Lescarbault cítil vraceti se krev do srdce, popadal ducha z hluboka, když 
direktor císařského observatoria s nejsrdečnějším spůsobem své omluvy přednášel a jemu 
| nejouplnější uspokojení osvědčoval. 
po „Když tímto spůsobem odkrytí nové planety bylo ujištěno, bylo mysliti o přísluš- 
nosti jakési odměny; i bylo třeba se přesvědčili, že šťastný vynálezce vůbec vážen 
jest. Pam Leverrier počal nyní svou inkvisici, kterou tak dobře byl vedl v obydlí do- 
ktorově, též po městysi. Navštívil důstojného pana faráře, patera Lancelina, pak smír- 
ného soudce toho okolí a představeného zemské obrany. - Všickni o závod podávali o 
panu Lescarbaultovi nejskvělejší vysvědčení. Jest to lékař důmyslný, vlídny, obělivý, 
jenž nemá než jednu chybu, že se neshání po praxi, proto že se příliš shání po hvězdách. 
17 yJestif ostatně; dokázal to náš přítel, hvězdář z ochoty výtečný, mající vlastní 
dalekohled polední, vlastní aegualorial; vlastní knihu o poznání časů, ano i Čosmosa, 
