— As 
3. Pokoutnici (Tegenaridae). 
(Výkr. 6.) Obě řady očí obyčejně do předu zahnuté, souběžné. (Výkr. 6.) 
i 99 95, Tělo válcovité; hořejší párek bradavek přádacích značně delší ostatních 
Noe 8 vi dvou párů. Čtortý Gsřídka první) pár nohou nejdelší. 
Dle. podoby sítí rozeznáváme dvě podčeledi, totiž pavouky se sítí nálevkovitou a 
zvonovitou. K prvnějším náleží mezi jinými pavouk domácí (Tegenaria domestica). 
Pavučina jeho vůbec známá nalézá se téměř všude v koutech a výklenkách stavení, kde 
ji cídící smeták nemaří, a sestává ze sítě vodorovně rozprostřené, nahoře trochu vyhlu- 
bené a na chytání much nastražené, pak z roury nálevkovité, jenž pavouku ve dne za 
skrýš slouží. Předivo jest husté a závojovité. Pavouk číhá obyčejně v zadní rource, 
jenž má dva otvory, nahoře jeden a dole jeden, vrhá se prudce na mouchy v síť padlé 
a vnáší polomrtvou kořisť, vzdor všemu bránění a opírání, do své roury, kdež ji po- 
hodlně vyssaje. Je-li pronásledován, uteče rychle zpodní děrou. Ve skvostných bytech 
a palácích hubí se jeho dílo ustavičně, pročež již od dávných časů se do sprostších 
chyší přestěhoval, jak se to v řečéch hlubokých mudrců dovídáme, kdežto zase pakostnice 
u sedláka mořená do vznešenějších síní odešla. 
Máme množství příkladů, že se pavouk domácí ochočiti dal. Tak Pelisson, jsa 
uvězněn v Bastille a nemaje žádného jiného společníka kromě zádumčivého sluhy, bavil 
se krocením pavouka v malém okénku se ubytovavšího. Sluha vězňův, rozený Bask, 
uměl hráti na dudy. Kdykoliv na svůj nástroj spustil, hodil Pelisson na kraj pavučiny 
živou mouchu. Pavouk přikvapil a hozenou mu obět si odvlekl. Později přicházel prý 
až k nohoum vězně, a brával si potravu z ruky jeho. — Pro větší toho příběhu pikant- 
nost později přidáno, že nelidský žalářník Pelissonův ochočeného pavoučka zničil, aby 
vězně i poslední útěchy v samotě zbavil. — (Celá tato povídka zdá se trochu nedůvodná 
býti. Vlastním pozorováním jsem se přesvědčil, že pavouk domácí mouchy se ani netkne, 
nebyla-li dříve v síti lapena a zapletena, tak že sotva za Pelissonem až do prostřed 
vězení přicházel. Uzamkl jsem vyhladovělého pavouka domácího s několika mouchami 
do malé skleničky, síť, již si byl zakládati počal, vždy mu překaziv, a hle! netekl se 
ani jedné mouchy, ačkoliv drzé dotěrky před ním i po něm lezly. 
U lidu jest pavouk domácí v jakési mystické vážnosti. Ráno prý přináší neštěstí, 
na večer však štěstí a — peníze. 
Mimo pavouka domácího počítáme v Čechách ještě následující pokoutníky: Tege- 
naria petrensis, campestris; Agalena labyrinthica; Textrix lycosina, torpida; Hahnia 
pratensis; Philoica civilis, notata; Anyphaena accentuata. 
Do druhé podčeledi, pavouky se sílí zvonovitou (Výkr. 7.) 
obsahující, náleží jediný druh: voduch čili pavouk vodní 
(Argyroneta aguatica L., výkr. 7.). Bývá asi 6“ dlouhý, 
má předeček rudohnědý, zadek jednobarvý, tmavohnědý, 
první pár nohou delší než ostatní. V Čechách nalézá 
se tento druh dosti zhusta v stojatých neb zvolna tekou- 
cích vodách. (Chytíme-li si několik takových pavouků 
vodních a dáme je do sklenice vodou naplněné neb tak 
zvaného aguarium , můžeme pohodlně spůsoby jejich 
A8 
