=- 
pozorovati. Plove-li ve vodě, má celý zadeček krásnou, stříbrolesklou bublinkou obalený ; 
jesti to vrstva vzduchu okolo celého zadečku. Chvílemi vychází pavouk na povrch vody, 
a vystrčiv zadeček nad hladinu vrací se s novou větší bublinou zpět. Této bubliny vzdu- 
chové jest mu k dýchání potřebí. Aby vzduch na těle Ipěti zůstal, má voduch zadeček 
svůj množstvím hebkých chloupků porostlý a opřádá jej ještě vlákny hedvábnými. Jak mile 
pavouk bradavičkami se dotkne povrchu vody, udělá se okolo celého zadečku malá pro- 
hlubina a při potopení uzavře se vzduchový měchýřek. Odrou-li se někde ony chloupky 
a nitky, zmokří se nahé místo, jak pavouk pod vodu přijde. Předeček čili tak zvaná 
hrudihlava není vzduchem obalena, a dýchání děje se tedy na zadní částce těla. Vezpod 
na bříšku nalézá se po každé straně napříč podélný otvor, jenž vede do plic. Plíce 
pavoučí vyznamenávají se zvláštním tvarem, sestávají totiž z 20—30 hustě vedle sebe 
stojících kopovitých lístečků , které na jednom konci dohromady spojeny jsou, ostatně 
se ale snadno od sebe odděliti dají. Myslilo se dříve (Meckel), že tyto tenounké lístečky 
jsou žabry, později se však ukázalo, že každý takový lísteček sám pro sebe jest vlastně 
smáčknutý měchýřek, do něhož vzduch může vstupovati, a tudy celý ústroj že plíce jsou. 
Rozdít mezi žabrami a plícemi jest následující: Dotýká-li se látka k dýchání jen povrchu 
ústroje dýchacího, jsou to žabry, vniká-li ale do ústroje samého, tedy to jsou plíce. 
Eátka k dychání, je-li to voda neb vzduch, nerozhoduje, neb z obou toliko kyslík se 
potřebuje. Mimo plíce nalézají se u pavouka vodního ještě vzdušnice (tracheae). Tyto 
jsou rozvětveny po celém těle a ústí se též na bříšku pod otvory plícními. Plíce mají 
všickní pavouci, ale vzdušnice pozorovány dosud jen u málo rodů (Micryphantes, Argy- 
roneta, Dysdera, Segestria a Salticus), lze však se domýšleti, že i ostatním pavoukům 
nechybí. Dle ústrojů dýchacích stojí tedy pavouci v soustavě výše nežli hmyzi, neb 
tito dýchají jen vzdušnicemi (a larvy některých řádů žabrami), pavouci ale plícemi 
a vzdušnicemi zároveň. 
Pavučina voducha nalézá se pod vodou a jest kulatá neb zvonovitá, vzduchem na- 
plněná a dole otvorem opalřená. Jednotlivé nitky na okolní byliny připnuté drží tuto 
buňku v její poloze. Někdy plove síť i s bylinami, na něž připevněna jest, pod vodou. 
Jest to tedy zcela dokonalý potápěcí zvon, jenž našemu voduchu za obydlí slouží. Sta- 
vění takového zvonu děje se takto. Nejdříve utká pavouk pod vodou buňku z hustého 
hedvábí, pak vystupuje na povrch vody, nabírá velkou bublinu vzduchu okolo těla a 
vrací se s ní k olvoru své buňky, do níž vzduch ten vpouští. Takovým spůsobem na- 
plní znenáhla celý zvon vzduchem. Prostor buňky obnáší asi krychlový palec. Byliny, 
na něž si ji připíná, jsou obyčejně z čeledi parožnatcovitých (Characeae), žabincovitých 
(Conferyae) neb okřehek (Lemna) a řebřatka (Hottonia). Za pokrm slouží voduchu larvy 
všelikých hmyzů (zvláště vážek či molýlic, Libellulida), malí pavoučkové vodní (Hydra- 
chnida) a sviňky (Asellida). Léč jeho je zcela jednoduchá, sestává z nitek od otvoru 
buňky na všechny strany tažených a na rostliny neb kameny pod vodou upevněných, 
Samička opřádá vajíčka svá lenounkou pavučinou a ve zvonci je připevňuje. 
Někdy v zimě voduch celý zamrzne, a však bez pohromy; na jaře přichází opět 
k sobě. Vodu jen opouští při svlékání kůže, V stáří prý vyjde na sucho a někde 
v rákosí své poslední dny tráví. 
