— 10 — 
veskrz děti kontinentálního ponebí. Pro člověka jest okolnost tato velmi přízniva. Neboť 
kdyby ony rostliny byly domovem v jižní neb v západní Evropě, nebyly by člověka 
následovaly do dalekých krajin s rozmanitými klimaty. Omy by se sotva dařily u nás, 
tím méně na severu Evropy neb v Rusku, a Slované by nebyli národ rolnický, proto že 
by se nedařily v krajinách, které obývají, cerealie z přímořního ponebí. Tím ale, že po- 
cházejí z velikého kontinentu asiatského, kde poměrně krutá zima a horké, suché léto 
panuje a též půda bývá namnoze chudá, tím právě obdržely od přírody vlastnost, také 
do jiných i horkých i studených zemí se rozšířiti a v mírném ponebí a v dobré půdě 
vlastnosti své více a více zlepšili, Kulturní rostliny tyto mají v Evropě dvojí rozšíření. 
Roční byliny, jako obilí, pohanka, proso atd., okurky, tykve a melony, které se buď na 
podzim sejí a přes zimu jsou sněhem chráněny, buď teprva na jaře do země se dávají, 
vázány jsou hlavně na teplé léto a tudíž v Rusku se daří severněji nežli v západní 
Evropě. I vinná réva, která se přikrylím v zimě chrání, má ve východní Evropě, 
v Uhřích a v jižním Rusku plody podobné chuti, jakou pozorujeme u jižních druhů, ve 
Španělích, v Řecku, v Persii rostoucích, kdežto v Německu pod stejnou šířkou jsou 
kyselé a v Anglicku ani nedozrají. Ovocmí stromy ale, které podléhají vplyvům zimy, 
rostou severněji v západní Evropě, v Rusku ale bývají chutné druhy obmezeny na jiho- 
západní krajiny. Tak také ořech roste na př. v Norvéžsku ještě u Drontějma pod 639, 
kdežto v Rusku se drží jižních krajin. Nejvíce druhů ořechů roste v severní Americe, 
kde vůbec skoro všecky rody našich stromů, jedle, smrky, topoly, břízy, jilmy, lípy, 
duby, javory a v jižnějších pásmách i maďaly neb plané kaštany (které v Evropě divoce 
nerostou — náš maďal pochází z hor perských a indických) mnohými druhy jsou zastou- 
peny, tak že tamní lesy nesestávají jako u nás z jednoho neb z málo druhů, nýbrž 
vždy z rozmanitých stromů bývají sestaveny. 
Zbývají nám z lesních stromů ještě lípy a javory. Klen (Acer Pseudoplatanus); 
u nás hlavně v horách vyšších spolu s buky roztroušen v smrkových lesích, neb sem 
tam laké skoro v čistých lesích rostoucí, jest strom mírného ponebí. Klen roste v le- 
snatých horách ve Vlaších a na Pyrenejích, v Alpách do 4000, mnohem vzácnější jest 
jak u nás v teplém kraji tak i v rovinách střední Evropy. V Skandinavii roste roz- 
troušeně jen v Dánsku a v jižním Švédsku. V Rusku jest obmezen na Polsko, Volyň; 
Ukrajinu, Podolí, na země dolejšího Donu, na Krym a Kavkaz. Chová se tedy poněkud 
podobně jako buk, a zdá se, že jako tento nesnáší velikou zimu ani horko. Mnohem 
rozsáhlejší rozšíření má mléční javor (Acer platanoides), ačkoliv, pokud mi známo, nikde 
jako klen netvoří celé lesy, nýbrž všude jen porůznu roste. Javor tento nachází se 
v západních Vlaších v Etrurii, na samém břehu mořském, a na sever jest rozšířen až 
do prostřední Skandinavie; v Rusku jdou hranice jeho severní od Finska ku Kazani. 
Jižně od této čáry jest všude rozlroušen a nachází se také na Uralu. Babyka (Acer 
campestre), u nás hlavně jen v teplých středních a severních Čechách rostoucí, miluje 
teplo. Ve Vlaších roste všude, také v nejteplejším pásmu, do hor nevystupuje nikde 
vysoko (v Alpách do 2000“); v Skandinavii se nachází jen v nejjižnější části a v Rusku 
má severní hranice z Litvy přes Moskvu, pak náhle na jih k zemím Donským běžící, 
a roste mimo Polsko a jižní Rusko ještě na Krymě a Kavkaze. Jeden druh, u más 
často v sadech pěstovaný, s vejčitými neklanými listy (Acer tataricum) jest jediný lupe- 
natý strom, jenž rosle ve východní Rusi a ne u nás. Jeho západní hranice jdou od 
