— 111 — 
Sibirska jihozápadně přes Kursk a Voroněž ku Podolí. Mimo jižní Rusko a Kavkaz roste 
ještě v Uhřích a v hornatých lesích řeckého poloostrova. 
Lípy se chovají docela podobně jako javory. Také zvláštní druh lípy s listy ve- 
zpod bílými roste v jihozápadní Evropě, jest to Tilia alba, v Banátu a v řeckých a tu- 
reckých horách hojná. V Ruské říši našla se jen v Podolí, na Krymě a na Kavkaze. 
Velkolistá lípa (Tilia grandifolia) chová se podobně jako klen. Miluje u nás horní lesy, 
taktéž v jižní Evropě (jen u Ravenny roste v borech nižšího kraje). V horách vystu- 
puje asi do 3000“, a na sever roste jen až do jižního Švédska, v Rusku jen v Polsku 
a v střední Rusi až k Moskvě, a jižně jen až na kraj stepí, v Podolí, v Ukrajině a 
v zemích dolejší Volhy, pak na Kavkaze a na jižním Uralu. Za to má malolistá lípa 
většího rozšíření, Do hor střední Evropy nejde tak vysoko jako velkolistá. Ve Vlaších 
roste na lesnatých horách, na sever jest rozšířena do prostřední Skandinavie, a v Rusku 
běží její severní hranice od Finska ku Permu. V jižním a západním Rusku jest všude 
obecná, též na Kavkaze a v horách Uralských a Altaiských. © Malolistá lípa jest pravý 
strom slovanský, neb třeba i v Čechách veliké lípové lesy nižších krajin dávno jsou 
vymýtěny, přece jich stává dosti v Polsku a v středním Rusku, Bohužel posavadní 
špatné lesnictví ruské je nechrání před zhoubou, které brzo musí podlehnouti, jestli zá- 
kony v tom ohledu nebudou vydány, neboť ruský venkovan kácí lípy mladé u velikém 
množství jen k vůli lejčí, ze kterého se rohožky a střevíce zhotovují. Mimo bílou lípu 
a tatarský javor rostou na Krymě a na Kavkaze ještě jiné zvláštní druhy, a léž v ze- 
mích Amurských se v novějším čase zvláštní druhy lip a javorů našly. 
Než se obrátíme k všeobecnému přehledu rozšíření našich stromů a k líčení je- 
dnotlivých krajin ruských ohledem na stromorost, chceme ještě v krátkosti rozšíření 
našich křovin čtenáři před oči uvésti. Ačkoli většina těchto křovin neposkytuje žádného 
praktického užitku, přece mají pro botaniku velikou geografickou cenu, neboť dá se 
z nich často soudili na povětrnost.  Křoviny k sosnoviltým, vrbovitým a kupuliferám pa- 
třící jsme již jmenovali ze začátku; ostatní následují zde dle přirozené soustavy. Zvláštní 
rozšíření má Hippophač rhamnoides, z (amilie Eleagneae, nízká trnovitá křovina (v za- 
hradách někdy strom prostřední výšky) s bělavými listy, podobná tak zvané české olivě 
(Eleagnus angustifolia). Tato křovina roste u potoků alpských a sestupuje do údolí 
Rýnu a do rovin lombardských, pak se nachází na břehách Skandinavie, severního Ně- 
mecka a západního Ruska až ku polárnímu kruhu, též okolo Moskvy, na Kavkaze a 
V jižní Sibiři. Miluje tedy alpy, pobřeží a pořičí, a zdá se, že jako některé vrby hlavně 
se řídí dle poměrů vlhkosti. U nás posud s jistotou se nenašla. Eleagnus angustifolia, 
česká oliva, u nás často pěstovaná, jest divoká na Kavkaze a v stepech jižní Sibiře a 
střední Asie, jako vůbec druhy Eleagnus rostou hlavně v střední Asii až k severním 
úklonům Himalaje. Vlčí lýčí čili lýkovec (Daphne Mezereum) jest rozšířen po celé 
střední Evropě, v Skandinavii až do Laponska; v Rusku jdou jeho severní hranice od La- 
ponska až ku Viatce, pak roste též v lesích střední a jihozápadní Rusi, na Kavkaze a 
v střední a jižní Sibiři. V Alpách vystupuje až do 5000“, a vůbec roste všude, kde se 
ještě husté lesy nacházejí. Na jihu našel se posud jen na vysokých horách v bukových 
lesích. Daphne Cneorum, v středních Čechách jižně od Prahy okolo Mnišku atd. ro- 
stoucí, drží se hlavně alpských předhoří v střední a jižní Evropě; v Rusku se našla jen 
na Litvě a ve Volyni. Buxus sempervirens, který u nás jen v zahradách se pěstuje a 
