— 415 — 
Mezi nejznamenitějšími ztrátami, jenž v posledních létech, utrpěla naše. vlast a 
přírodověda její zvláště, zajisté ne nejmenší jest ztráta velezasloužilého o vědu stárce 
Filipa Maximiliana Opize v Praze, jejž nám krutá smrli ruka odervala dne 20. května 
leta 1858, v 71. sice roku věku jeho, však přece příliš brzo. 
Byltě Opiz, bychom celý titul jeho uvedli: jubil, koncipistou při komorním lesni- 
ckém úřadě, mimořádným členem kr. české společnosti nauk, dopisujícím členem Bonn- 
ské společnosti botaniků, cís. král. moravsko-slezké společnosti pro zeměznalství v Brně, 
přírodozpytné jednoty v Liberci, botanické společnosti v Edinburku a v Řezně, přírodo- 
zpylné společnosti Osterlandské v Altenburku a v Lipsku, lesnické jednoty v Čechách, 
hospodářské společnosti ve Šlyrsku a j. v. 
Narozen v Čáslavi v Čechách dne 5. června 1787 byl synem pana Ferdinanda 
Opize, inspektora při tamním bankálním úřadě, muže to v nejednom odboru vědy vysoce 
vzdělaného. Matka jeho, Louisa rozená Kaempferová, pocházela z rodiny proslulého 
cestovatele a přírodoskumce Engelherta Kaempfera. 
Již ve stáří svém dětském mladý Filip neobyčejnou láskou miloval krásnou malku 
přírodu, s ní se těšil, s ní se rmoutil.  Tímlo citem uchvácen doprovázel v podzimku 
každé kvítko vadnoucí tichým bolem, mnohé snad slzou do chladného hrobu. Celé hodiny 
stával pod hvězdnatým nebem, a srdce jeho se chvělo a hruď jeho mladisivá se: dmula 
při pohledu na ty miliony krásných hvězd, jež se tam leskly a třpylily na černém nebi. 
Ó když je tak viděl divné své tance prováděti, a když stříbrný měsíc tajemným světlem 
wše obléval — tu cítil, co jest nesmírnost všehomíra, 
Takto spůsobilý duch nepotřeboval leč dosti malého povzbuzení. Toho se mu 
dostalo doktorem lékařství Adamem Steinreitrem, jenž uměl mladistvé mysli Opizově 
vštípiti lásku k rostlinnickým studiím, jimž tento napotom celý život svůj obětoval, Ohnivě 
uchopil se duch jeho oné krásné myšlénky, již si byl oblíbil a již záhy úlohou života 
svého učinil. Důkazem toho jest Calendarium florae pro Čáslav, jež. si nastínil již 
roku 1800, tedy v třináctém roce věku svého. Jestiť to výsledek prvních botanických 
výletů po tamním okolí, zvláště do Radvančic a do Krucenburka, jež Opiz, dílem sám, 
dílem ve společnosti na slovo vzatého, již přistárlého lékaře konal. Skoro'do té samé 
'doby (mezi 1802—1804) náležejí první jeho literární pokusy: Ueber Lathyrus: tuberosus, 
Ueber Abhilfe gegen dem einreissenden Holsmangel, Ueber Asclepias Vincetoxicum. als 
Mittel selbst die kahlsten Felsen bewachsen zu machen a, Ueber die Verwendbarkeit 
der Festuca fluitans, z nichžlo první byl otištěn ve spisech cís. král. vlastenské hospo- 
dářské společnosti v Praze (ročník 1804 str. 32). 
17 Znenáhla rozšiřovalo se však botanické působení jeho. © Zaměstnán plánem 0 vy- 
dávání květeny Čáslavské po centuriích v sušených exemplářích, velmi často si dopisoval 
s Em. Pohlem, již tehdáž vůbec proslulým. V roce 1804, a sice v září, navšlívil Opiz 
poprvé Prahu. I zde žil jen své milované vědě. Botanické výlety jeho rozšiřovaly se 
pořád více a více. Karlův Týn a Sv. Ivan často jsou od něho navštěvovány; jakož i 
„ F. 1806 v červnu Krkonoše, Výsledkem této poslední botanické cesty byl velmi zají- 
mavý seznam pěti set bylin, v tamních krajinách se nalézajících (v rukopise). Brzy na 
o seznámil se s několika stejně smýšlejícími šlechetnými muži, kteří nezůstali bez vlivu 
ma celou jeho budoucnost. Zároveň poznal osobně hraběte dr. lék. Bedřicha Berchtholda, 
„muže 0 přírodovědů vysoce zasloužilého , jenž. bera se cestou „do, Karpat právě skrz 
8* 
