— 120 — 
Kalofer, Gabariuvo, obzvláště ale Kazan-Luk!) a Šipka. Poslední toto město leží při 
samém úpatí Balkanu, a vede tamtudy cesta do velikého Trnova; povídá se, že tam za 
starodávna šipcový keř se již pěstil, jakž na to i jmeno jeho poukazuje. Naproti Šipci 
na jižní straně je město Kazan-Luk. Mezi oběma městy teče rovinou k Zlatnému Kaloferu 
řeka Javornica, vytékajíc s vrchu Balkanu. Na rovině viděti několik mohyl, jež nazývá 
tamější lid „mohyly cára Jovana.“ Růžový keř pěstuje se tak jako vinná réva, s tím 
jen rozdílem, když se potom okopává, že se nedělají vysoké rovy okolo kořene jako u vin- 
ného keře, ale jen nízké ploché. Když vyženou od kořene mladé haluzky, odřežon se á 
zasadí se všechny do jedné rejhy, a když pustí kořeny , rozsazují se řadami, jako ve vi- 
nicích vinná réva. Některý keř má druhý rok již hojně květů, ale tříroční a starší keře 
jsou obyčejně květem obsypány, že se jim vělve až k zemi sklánějí, pak zdvihají je dívky 
a dávají do proutěných obručí tak, že jsou pěkně pohromadě srovnané, jako kytice. 
Květy mají bílé, bledorůžové a červené, a jsou velkokvěté plné, i řidčejších květů polo- 
plné, a právě tyto mají silnější zápach, ač nejsou na pohled tak krásné jako ony. Vybí— 
rajíť Bulhaři proto také k sázení i vyvařování řidší tyto ale vydatnější a vonnější květy. 
Růžový olej nazývají Bulhaři také črandafilovo máslo, což je skrácené latinské slovo fri— 
andrafolio (třicetilistá) a na počet květovýeh listů plnějších růží se vztahuje. 
Neníť krásnějšího pohledu jako na tuto krajinu, rozprostírající se při úpatí vyso- 
kého Balkanu, z jara, když omlazená příroda zjevuje se v největší své Kráse, povzbuzujíc 
blahodárným svým požehnáním veškeré tvorstvo k všeobecné radosti a plesu! Utěšený to 
pohled na zelené, svěží roviny, orosené lohy, i planiny ozdobené rozličným květenstvem, 
plodonosnými keři a uměle vysázenými sady krásně kvetoncího keře růžového, jehož libo- 
vůní nadchnut je veškerý vzduch. A z poblízkých hájů ozývá se hlas sladkozvukého sla- 
víka, stálého to obyvatele překrásné té krajiny, jenž opěvá každého jara líbezným svým 
zpěvem rozkvět krásné růže, své oblíbené milenky. A vysoko nad osněženým vrchem Bal- 
kanu vije se mohútný orel, konpaje svá křídla v paprscích jasně zářícího slunce, a člověku 
naň se dívajícímu šíří se mimovolně prsa, zatouží po svobodě, a přeje si míti mohtáná 
jeho křídia, aby vylelěti mohl zároveň s ním k výšině čistomodrého nebe! — Bystré, slu= 
dené prameny a potoky, vypryšťujíce se s vrchů Balkanských, hadovitě vinou se dolů do 
rovin, kdežto v řeky se spojujíce ticho dále plynou uprostřed květnatých planin a zele- 
ných luhů. Chlad studených těch pramenů a větřík od Balkanu vanoucí, tichý ale vždy 
chladný, činí povětrnost čistou, příjemnou a zdravou, a člověku je mílo a blaho v libo- 
vonném tom vzduchu! 
Avšak nejutěšenější pohled na tyto roviny, posázené růžovými sady, je o květobraní, 
z jara. Tu panuje všeobecná radost a veselost po všech těch prostorách! © Obírajíť se růže 
z rána před sluncem, za rosy, aby lístky jejich svěží zůstaly, a obírají je opět jen mla- 
dinké dívky, oděny v svátečním svém národním kroji, majíce hlavy okytěné růžovými věnci. 
Prizpěvujíce si milokrásné národní popěvky, kráčejí řadami od keře ku keři rozstřihujíce — 
jako sudičky — nitky života nejkrásnějším dcerkám bohyně květeny, kladouce šetrně mladé 
jejich hlavinky na bílá prostěradla, těšíce je brzkým vzkříšením libovonné jejich duše! A 
přicházejí přihlížeti k mladým pracovnicem i rodiče i ostatní lid vesnický neb městský, a 
mladí momci (mládenci) obveselují je vábnými zvuky svěral (píšťal) a mužným hlaholem 
1) Znamenitý luh. 
