— 1 — 
junáckých písní, záčež je děvčata darují růžovými kyticemi. Růže musejí býti jen polo- 
rozkvětlé a svěží, Na vaření oleje berou se jen čisté květové listy; když dívky květ celý 
ustřihnou, oberou potom aneb dokola ustříhnou jen čisté květové listy, nastelouce je na 
bílá prostiradla do sít. Obrané tyto listy donesou domů a přes noe potom dají je ven 
zarosité (rosou navlažitli), zarosené kladou pak se do kotle k převáření na olej. 
Měděné kolle, vyleštěné vnitř i zevnitř, že by se v nich zhlížeti mohl, jsou obyčejně 
na vědro vody a podobné kotlům, v nichž se přepaluje pálenka. © Chladicí kádě jsou 
z dubového dřeva, pobité měděnými obručemi, a malé kbelíky, do nichž kape, přepálená 
silice, jsou z pěkného dřeva javorového. Celý ten stroj je dílo neučených sice ale velmi 
důmyslných tamějších sedláků, kteří od pradávná co a jak potřebují, zvykli jsou urobiti 
si dle vlastního vlipu a rozumu. Prácemi při pěstování růžového: keře od počátku až do 
konce zaměstnávají se nejvíce ženské, a jmenovitě dívky. Ony odřezují i zakládají do 
země mladé halnzky, rozsazují i okopávají je, podvazují keře, obírají květy a narosené 
kladou do kotlů, jež si byly dříve vyčistily, jakož i ostatní nádoby dřevěné. A když si 
byly nanosily studené vody do kádi, i do kotlů nalily co třeba, přiklopí jim momci klobou- 
kem kotel, a ony ho omažou okolo hlinou, aby nevycházela z něho pára. Listy natlačí do 
kotle tak, aby zůstala mezi kotlem a listem mezera několik prstů široká. Potom nakladou 
pod kotle oheň (vafru), a jedna zůstane při něm; obyčejně ustanoví se k práci pozorná 
a zkušená, o níž se ví, že umí topiti tak, aby se udrželo vždy stejné teplo. A když za- 
čína silice kapati *), podstaví dívky pod konec rourky malé kbelíky, a na kraj do otvoru 
nastrčí žlábek ze zeleného lístku šipcového, aby kapky po něm rychleji dolů splynuly. 
Udělavše to pokryjí kbelík i rourky bílým rouchem, aby silice nevyčichla a čistá zůstala; 
některé zase ochlazují oteplenou v kádích vodu. Který hospodář má mnoho sadů, tam 
obírá se i přepaluje se tak dlouho ve dne i v noci, dokud není práce skončena ; při tom udělají 
si dívky z bílých, dlouhých plachet visací kolíbky (ljulky), které jim momci zavážou buď na 
stromy aneb na duhové koly, a v těch odpočívají v noci spíce, ve dne pak kolébají se 
(djuljaju) na nich pro obveselení, zpívajíce si milé ukolébavky. Když přestane silice ka- 
pati, odkryjí dívky nádobu a jedna po druhé polahodí si na přelibé vůní, koliko jí vděka! 
Potom, pokryvše kbelík, spěchají vyčistit Kotel, aby vyrobenou sipcovou voďu, jak ji na- 
zývají, znovu do kotle daly k převaření; a když je tato voda prevařena, uhasí se pod 
kotlem oheň, a kotel zůstane pokryt, až trochu schladne. Potom se odkryje, a usazený 
na něm olej sbírají dívky stříbrnými lžicemi do skleněných aneb měděných žbánů a láhví, 
pevně je zatknouce. A to je teprv pravý růžovy olej *), nejoblíbenější a nejdražší vonidlo 
„nejen v Turecké říši ale i v celé západní Europě, kamž je překupníci odvážejí a za drahé 
„peníze v hlavních městech kupcům prodávají pod jmeném perského neb indického růžo— 
vého: oleje, an to zatím drahocenný výrobek důmyslného národů Bulharského a práce dí- 
vek: slovanských. V Kazan-Luku kupují překupníci od bulharského lidu lot za 1 zl. stříbra, 
u más pak je lat čistého růžového oleje za 10 zl. stř. 
© Woturockých zemích vedou mnozí obchod s růžovým olejem a mnohor se -ho tam 
prodá, neboť je oblíbeným vonidlem čelného tam obyvatelstva slovanského, cizinců zdržu= 
jících se tan, jmenovitě ale Turků, kteří ho mnoho spotřebují pro haremy a na libry 
i IL ULU T „Ušlit 
») Srbové jmenují nádobu tu kapalica. 
+2) Sipcovo máslo. 
