— 1233 — 
ukazovatele času.  Nepotřebuje také bulharský sedlák kalendáře, když věděti chce jaké 
bude počasí; zvěstuje mu to slunce, měsíc, zatažená obloha, let ptáků, a nejlepšími 
jeho věštci jsou větry, jež on dobře zná, i odkud který duje a jaké počasí s sebou přináší. 
Ale jakkoli to každý sedlák zná, přece považují staré paslýře ovcí (ovčari) za nejzkuše= 
nější proroky povětrnosti a za nejlepší hvězdoznalce, poněvadž pasouce po větší část roku 
stáda svá po horách i planinách, taklo nejlepší příležitost mají, viděti přírodu ve dne i 
v noci, krásnou i strašnou, a tudy nejlépe skoumati mohou zákony její i účinky rozličných 
jejích úkazův. A jsonť tito staří paslýři mimo lo i znalci bylinářství a oblíbení pěvci 
národních písní, i vypravovatelé starobulharských prikazek (pověstí), a Jid váží si jejich 
rady. Tito pastýři mají zvláštní svoje názvosloví pro hvězdy, které na jejich obzoru vy- 
cházejí a zacházejí, i pro vělry, a sice: 
První hvězdu, která vychází s večerem od východu, nazývají večerna (Turci: kervan). 
Svítí dlouho do noci, až pomalu na západu zajde. Za ní vychází moma čili děva, postu— 
půjíc pomalu k polední straně; za děvou vychází čtverohvězdí, jež jmenují kříž. Jiné tři 
hvězdy, jenž vycházejí od východu k západu, nazývají sprovodnice (turecky kolla-us). 
Za nimi vychází kokoska *), sedmero hvězd, a za kokoškou ralica, šestero hvězd, jenž 
mají podobu radlice. Za touto vychází velká hvězda, obsypaná drobnými hvězdami, kterou 
zovou svinar *). K ránu potom vyjde zornica čili dennica. © zornici praví tamější 
pastýři, že jí někdy není, ale když se potom zase ukáže, svítí prý jako měsíc. © Souhvězdí 
na sevěrní straně známo je pod jmenem vůz “); čtyry hvězdy jsou kola, dvě přední jsou 
voli, postranní hvězda je člověk. Blízko volů kmitá se hvězda malá jakoby s nimi šla, 
tu jmenují vlk. © vozu tom se povídá, že se od večera zatáčí ustavičně zadkem. — Jiné 
souhvězdí, které stojí o půl noci přímo nad hlavou člověka, jmenují soredil, poněvadž 
má podobu sorčdla (nehozezu). Po půlnoci vychází na nejzazším obzoru jihozápadu (Blhr. 
z pustopladně) hvězda červeně zářící, již nazývají pastýři: popova hvězda; snad proto, 
že jim když vychází, zvěstuje přechod dne, a byl-li předešlý den pátek, na který den ukládá 
pop přísný půst, konee postu a dovolení k požití zapovězeného blaga*), jež oni přichy= 
stané již mají pro tu dobu ve svých torbách. Bílou cestu na nebi zovou zmlečné puť i 
také pleva, a vypravuje se o ní následovně: Jednomu křesťanu ztratila se pleva, a on ne- 
šel vypůjčit si jí, ale ukradl jí plný koš svému kmotru (kumu). Když ji nesl domu, 
sypala se mu z koše na cestu, a za jeho prohřešení a ublížení kmotru odznačila se ta 
rozsypaná pleva na nebi, na věčnou památku 5), (Blh. plčva sia zapisala na nebo!) Také 
vypravuje bulharský lid, že na Eňov deň (Janův den 24. června) slunce třikrát na nebi 
se pozastaví a strachem zatřese, 
Větry nazývají bulharští sedláci i pastýři, pokud známo, následovně: Černý vítr 
(věter), severní; bílý vítr, jižní; Prli-kosa ©), čili starý vítr, západní; morjak, 
V) Kločka, kvočna s kuřátky. 
%) Totiž pasák sviní, 
$) Ursus major. Srbové nazývají souhvězdí toto kola. 
4) Půst jmenují Bulhaři také čisto, a to nesmí nikdo pojísti masitých pokrmů, jedině suchý 
čhléb a zeliny. Když půst dojde, je jim dovoleno požíti blaga, totiž masitých pokrmů. 
5) Totéž vypravují Srbové o mléční cestě na nebi, s tím jedině rozdílem, že místo plevy 
slámu ukradi onen kmotr, a proto ji také nazývají kumovska slaema. 
S) Prlikoza je přezdívka starého vělru, který, když ed západu přiduje, pocestnými strká 
a vlasy jim cuchá (prléti — cuchati). 
