— 124 — 
východní. Místy nazývají severní vítr žorňak a jižní vítr dolňak, aneb čeplý a studený 
vítr. Vítr od severozápadu vějící jmenují jasněc, protože rozptyluje mraky a oblohu, čistí, 
a když; několik dní duje, že bývá napotom jasno. Když z jara od jihu přivěje lofos, těší 
se lidé, že bude teplo, a proto nazývají ho místy i čeplec, Jihozápadní vítr jmenují též 
savý víl. Stává se v lamějších krajinách, že se letního času náhle strhnou strašné bouře, 
jakýchž u nás nevídat., Náhle zatemní se obloha, větry teplé i studené od jihu i severu 
začnou proti sobě důti, a nad hlavou. starého Balkanu hromadí se valy šedých a černých 
mračen, v nichž křižují se jasné střely blesku. Když takováto bouře se strhne, povídá si 
lid, díváje se do oblak: Ejhle! Samodivia a Judi se peru! Samodivia představuje si 
lid bulharský c0 ženy obrovských těl a vlasů předlouhých, jež jim prostě dolů visí a 
v nichž mají největší svoji sílu. Oči mají též převeliké, a na koho se podívají, toho jimi 
tak uhranou; že buď mrtev na místě padne, aneb do smrti pokoje nemá. Zahaleny jsou 
v. šedá roucha, a vidět je v povětří i na horách (horska děvia). © Jsouť mezi nimi i dobré, 
které lidem dobročiní. Judi jsou též ženské mohútných těl, ale jsou celé černé, a všechny 
divé a zlé, i nepřítelkyně Samodiv, Když se v povětří setkají, nastanou mezi nimi, tak 
strašné boje, še se až nebesa zlobí! jak říkají staří pastýři bulharští. Božena N. 
Pamětihodná bouřka. : 
O takové podává zprávu francouzský vědecký časopis Cosmos od 16. března b. r 
Jevištěm jejím byla Belgie, strhla pak se 19. února letošního roku, tedy prostřed zimy, 
Rozsah její obnášel 160 kilometrů, a v tom obvodu, nežli dvě hodiny minuly, udeřil blesk 
do osmnácti věží kostelních a zapálil je. Na některých místech zasáhl požár i sám kostel, 
z michž kostel v Nazaretě až do základu vyhořel. V Levně vál při tom dosti mírný vítr 
západní a severozápadní, tlakoměr ukazoval 740 millimetrů, teploměr stál něco málo pod 0. 
K večeru událo se po několikrálé prudké trhnntí větru, provázené sněhem a kroupami; 
několikrát bylo slyšet zahřmít, a jakkoli byla hustá chumelenice, blýskalo se velmi jasně, 
Hromobití počalo své řádění udeřením do věže v Moorsléde, mezi Ypresem a Courtraiem ; potom 
táhnoue se k východu udeřilo do věží v Courtrai, Berchemu, Nazaretu,  Vordeghemu, 
Fuersu, Aertselaeru, Lierre atd. V Malíně, kde též uhodilo, rozdělila se bouřka na dvě 
ramena; jedno z nich táhlo se k jihovýchodu, kdež udeřilo do kostelů ve Wesemaelu, Aers= 
hotu, Rillaeru, Hoegarde a Lutichu, v kterémžto posledním městě jen hromosvod zachránil 
kostel, že nechytil.  Opustivši Lutich okolo deváté hodiny vzala bouřka směr k Německu, 
nepřestávajíc tlouci do věží kostelních. Druhé rameno bouřky obrátilo se přímo Ks jihu; 
táhnouc přes Brusel, na kteréž cestě udeřilo do věží v Saint-Renelle blíž Halu, vw Mar= 
chiennes-au-Port, v Lobbesu, ve Walcourtu a js. Avšak neobmezovala se bouřka pouze 
na dva směry tuto naznačené, bylať i na mnoha jiných místech pozorována, © V Roleghemu, 
blíž Courtrai, viděli obyvatelé skvělou ohnivou kouli zvící měsíce, která potrvala na obzoru 
několik minut a zmizela se hřmotem podobným opětovanému silnému zahřmění.  Někteři 
v té kouli viděli povětroň, jiní ji pokládali za úkaz bleskový v podobě kulaté, 
Již František Arago vyslovil na základě četných pozorování, že bouřky v horkých 
měsících nebývají nikdy tak nebezpečné, jako ty, které přicházejí v měsících studených. 
Na důkaz toho uvádí bouřku 11. ledna 1815, Která, zaujímajíc celý prostor mezi mořem 
severním a krajinami porýnskými, udeřila do dvanácti věží, z nichž některé zapálila, jiné 
pak znamenitě porouchala. 
