— 130 — 
Po celý čas mého důvěrného přátelství s kání chovali jsme v domě množství oblí- 
bených zvířat, koček a psů rozlišých druhů a pov , morčata, králíky, bílé myši a 
ptáky všelijaké, a však málokdy anebo nikdy vi Klecíchy neb jsme neměli žádného po- 
těšení ve zvířatech zavřených Přiznávám se sice, he někdy některému ptáku při- 
střihla křídla, ale dále růstli jsme jim nebránili, tak že měl svobodu odletět, když ho 
lákalo jaro ven hledat si družku a stavět hnízdo, což se také obyčejně stávalo. 
Vedle těchto v domácnosti 'ochočených zvířal měli jsme ještě“ "mnoho (0, jiných k nám 
příchylných na potí“ M“ zahradě, která přicházela v jistý čas pro hcbnh přichystanou 
pro ně na malém; stolku, zrovna pod,okny naší jidelny, tak,že jsme ma ně mohli vidět. 
Některá z těchto zvířátek blížila se k nám i v zahradě, kdež jsme měli zvláštní místečko 
určené k důvěrnému obcování s nimi, a sedala nám na ruce a na ramena, „Mezi „nimi 
bylál červenká; miláček otce mého, která K němu přiletovala na zavolání , jm pláč ek to 
Skutečně prostomilý. Jednou však prozradila nevelmi chvalitebnou stránku své povahy. 
Můj otec chytil jinou, krotkou červenku, která někomu ulítla, a nesl ji ukázat svému 
miláčku do zahrady. Jak mile ji tato spatřila; silined: vrhla se na ni s největším vztekem, 
a byla by ji snad roztrhala, kdyby ji otec nebyl zachránil. Nikdo by se nebyl nadál 
tak prudké vášnivosti v tak malém tvoru. 
"Moje vlastní“ menažerie záležéla V ten čas hlavně ve dravých ptácích: měl jsem 
rozličné druhy sov, jestřáby a j., pak vrány, krahulíky, kavky a straky. Jednou do: tal 
jsem překrásného sokola, který však pošel, nejspíše po mnohém trápení, poněvadž, jsem 
nevěděl, že mu potřebí dávat písek anebo drobné křemení k strávení jeho potravy. Po- i 
druhé byl jsem "příčinou zahynutí zvířátek neomluvitelnou nedbalostí, zapomenuv po celý 
dén na naše králíky, tak že dva neb tří z nich hladem pošli. Za to se mi dostalo a 
přísné důtky od otce, ano i výčitek od samé čeládky, že dojem tím spůsobený zůstal 
mi v paměti na vždycky. Ostatně mohu říci, že sé našim zvířatům častokráte, více 
uškodilo přecpáváním jich, nežli nedostatkem pokrmu. k 
-501 "Chodil k'nám“ jeden strýc, starý mládenec, který zůstávaje o samotě "Pavil se 
ochočováním rozličných zvířat, 's'jejichžto spůsoby a povahou časem tak se obeznámil, 
že jek našemu velikému potěšení uměl přerozkošně nápodobovat. Jednou na př. vy- 
přávoval čo povídala kvočna k svým kuřátkům ,“ když vylílla na jabloň, kamž ji ovšem 
em em aby P PREOPEN a to s -m posuňky a rhs: názvukem, 
svého holóubka, aby prozatím seděl ná vůjetůh, co ona půjde navštívit své známé do 
sousedního holubníka. Což divu, že jsme strýce rádi poslouchali a že se pro nás děti 
stál větším 'orakulem nežli sám Cuvier. i 
V obzvláštní přízni choval otec můj vrány, které nikterak nedal plašiti, přesvěděly 
se zkouškou schválně k tomu konci učiněnou, jaké nesmírné množství škodlivých, červů 
á housénék hubí, prokazujíce tím věliké dobrodiní pm osení, Nevím již pravý 
počet“ zahubeného k jejž zkouška ta vykazovala, jenom na to se pamatuji, - pře- 
bn všecko nadání. 
' Ješto moje obliba vé zvířatech byla daleko známa, dostalo se mně hojně rozličných 
io: Jednou vezl jsem ši Z návštěvy u jistých příbuzných ochočeného hada, maje cho 
$ seboů ve voze. Se miiou jela známá paní, ktěré táto společnost nebyla dvakrát“ milá, 
Jakkoliv jsem ji ubezpečoval, že je to zcela nevinné zvířálko a že je zavřeno v kleci 
