— 134 — 
zastihla ho spravedlivá pomsta. Mnoho musely od něho vystát slepice v našem dvoře, 
až jednou dostáli jsme kohouta neobyčejně velikého: a silného — zvláštní to odrůdu. 
Ten vyzrál naň a popadniv ho jednou z nenadání s takovou vzteklostí se do něho pustil, 
že se mu krkavee nemohl ubránit. (Kohout ho nemilostivě sápal'a trhal, a nic nespomáhalo 
ubohému ouzkostlivé volání: „Co'pak děláš?“ Kohout nepovolil až ho do smrti udávil: 
„Pohřeb měl slavný: pochovali jsme ho v zahradě do houští, průvod byl p: 
mnohá slza z mládistvých očí ukápla na jeho hrob. 
Dějepis teploměru a jeho druhy. 
Od J. Smolíka. 
Slovo „teplo“ má dvojí význam; buď naznačuje jakýsi ciť, opanující člověka, když 
sek jistým tělesům přibližuje neb jich se dotýká (teplo subjektivné), aneb jakési agens; 
tj. původce, příčinu onoho citu (teplo objektivné). (Ze zkušenosti víme, že teplo (sub= 
jektivné i objektivné) má velmi mnoho rozličných stupňů; určitý stupeň tepla nazýváme 
teplotou čili téemperaturou tělesa teplo jevícího, a porovnávajíce teplotu tělesa jakéhosi 
s.teplotou našeho těla, jmenujeme ono těleso buď teplé neb studené, aniž bychom mezi 
oběma pojmy určitých, mezí vésti mohli. Vstoupíme-li na př. z teplé světnice do méně 
teplé, nazýváme, tuto u porovnání s onou studenou, ačkoliv jiný, vkroče ze zimy do 
málo jen oteplené » světnice, tuto teplou býti míní; mnohý ohněm pracující může se i 
žhavých těles dotknouli, aby se spálil, kdežto jiný k tomutéž tělesu ani prstů při- 
blížiti nemůže, aby se nepopálil, z čehož patrno, žé cit náš nemůže sloužiti za pod= 
statné měřítko při udávání teploty těles, a že badavý duch lidský na jiný spůsob pomysliti 
musil, jímž by určitě na kterémkolivěk místě, v kterémkoliv čase teplotu tělesa poznal 
a tutéž teplotu v tomtéž neb v jiném tělese uměle vzbudil. Nástroj, kterým se určitý 
stupeň tepla tohoto neb onoho tělesa poznává a měří, nazýváme měřítkem teploty 
čili teploměrem. 
Každý zná důležitost teploměru, bez kterého by nejen věda, nýbrž a zvláště prů- 
mysl všelikého druhu kusým, nedůkladným byl. Kdo nám však poví, jak si učenci před 
objevením: teploměru ve svých rozličných podniknutích vypomáhali, čeho asi časem: svým 
proslulí „alchemisté užívali, aby smíšeniny rozmanité ohledem na jich teplotu proskoumali; 
a opakujíce jistý pokus tutéž teplotu uměle v smíšeninách vzbudili? Jak mohli učenči 
a badatelé přírody, pakli se jim zkouška jakási důležitá povedla; jiné souvěkovce vy- 
bízetiy aby na potvrzení zkouškou tou odkryté pravdy ji opakovali a sami se o výsledku 
přesvědčili? © Mnoho-li času uplynulo, mnoho-li peněz marně provařili, jak dlouho se 
v nejtužší „trpělivosti ovičiti musili, nežli — náhodou — ne-li tentýž, alespoň podobný 
experiment se. jim podařil!? Určování váru na př. jisté tekutiny dle hodin — jak -ne= 
spolehlivý (to prostředek a jakým rozmanitým okolnostem podroben! Jak pokročilá mohla 
býti nyní věda a průmysl, kdyby už při počátku každého experimentu určitého stávalo: 
měřítka; jež by ani čas ani-místo neměnilo. Nemusil by se, skutečně ani znamenitý 
praotec, mechaniky Archimědes za objevení takového měřítka hanbiti, a nemálo se divíme; 
čtouce, že tak předůležitý vynález objevil dle některých podání rolník Cornelius Drebbel 
z. Alkmeru: okolo r. 1630. dle jiných Robert Fludd okolo r. 1680, ačkoliv tento sám 
