— 135, — 
praví, „že „popis teploměru i výkres jeho v jistém starém „rukopisu nalezl *). Obr. £.'+ 
Nejprvnější teploměr nebyl pravda, velmi důkladný „- neboť „sestával ze skle- h 80 
něné roury (obr. 4.), ;opatřené na jednom konci koulí, druhý konec otevřený 
pohroužen byl do nádoby a naplněné obarveným lihem, který, byla-li roura 
teplá do měho dána, část, její, dolejší naplňoval. „Celý ten přístroj byl upevněn 
na prkénku rozděleném na stejné částky od pěti k pěti aneb od desíti k de- 
síti, Pravda jest; že byl-li vzduch. v kouli. a v rouře teplem, na; př. přilo= 
žením ruky na kouli, rozředěny lih,v dolejší části, sstupoval; a byl-li zimou 
vzduch. ztužen, Jih, vstupoval; avšak měl teploměr rozličné: vady, z nichž 
nejznamenitější byla ta, že podléhal proměnám tlaku oboru vzdušného, který, jak známo) 
neřídí se pouze dle teploty, vzduchu, nýbrž rozličných má příčin. Často se proto mohlo 
udati, že zvětšený tlak oboru vzdušného na tekutinu v nádobě a tak' mocně: působil, ž 
tato:y rouře vystupovati musila, ačkoliv třeba v tomtéž čase vzduch v kouli právě roz 
ředěn, býti mohl, za kterou, příčinou lih v rouře klesati měl; stupeň; u kterého, lih 
zůstal, nebyl tudíž výsledkem tlaku rozředěného v rouře av kouli vzduchu, nýbrž; na- 
značoval rozdíl laků dvou, totiž stlaku, rozředěného teplem vzduchu v kouli; a tlaku spů- 
sobeného oborem vzdušním; na; povrch „lihu, v mádobě: a. Avšak; při. všech vadách měl 
teploměr tento vše,,co k důkladnému teploměru; potřebí, totiž: průhlednou rouru, v níž 
tekutina v jistém poměru k teplu vstupovala a klesala. tý 
(0 poznání lepší byl teploměr Florentinský, ve Florencii nejprv zhotovený *); 0b. 2. 
jehož akademie del Cimenlo užívala a jímž znamenitý svého času lékař vlaský [== 
Sanctorius teplotu těla svěřených sobě nemocných určoval, Sestával teploměr tento 
z velmi tenké skleněné rourky (obr. 2.) s kuličkou na konci, již naplňoval co 
možná zhustěný lih; tento se pak rozhřál, až k otevřenému druhému konci, vy- 
stoupil, načež se otvor hořejší hermeticky *) zacpal. Přístroj, ten, upevněný na 
prkénko, od pěti k pěti stejných částek rozdělené, měl před Drebellovým teploměrem 
tu přednost, že měl aspoň jeden základní stupeň, totiž bod caru, který byl sice 
dosti neurčitý a u každého takového teploměru zcela, libovolný, nicméně však byl 
důkazem pokroku a prozrazoval snahu zhotovovatelů teploměrů, vtěsnati teplotu, veškerých, 
těles, v určité meze, což ještě patrněji Z.toho vysvítá, že nedlouho na to naplňovali 
takový teploměr v sklepích aneb v místech hluboko pod zemí, aby takto i druhý základní 
slupeň, totiž bod nullový, alespoň zdánlivě určili, Vady teploměru tohoto snadno po- 
e, pomyslíme-li, že základní ony body byly u každého jiné, že délka roury byla 
libovolná, jakož i její průměr, že lih nebyl v každém stejně zhustěn, a že se tedy, jeden 
ým nikterak porovnati nedal, t. j. že rozličné teploměry, na tomž místě rozličnou 
teplotu, udávaly. Za tou příčinou nebylo sice důkladnému určování teploty zpomoženo, 
ale toho, se tímto teploměrem docílilo, že se vidělo, že opravy na něm možné, M 
přátely, pokroku vzniklo, v dobách těchto (na konci 17. a na počátku 18. století) v živém 
, zápasu horlivé usilování o zvelebení a zdokonalení přístroje tak důležitého ; jední. n 
aby, se „bod „nullový „určoval tolik, a tolik zák pod zemí, druzí, aby „se ja Haba hak 
1) Paschium de inventis novis str. 624. 
o Vynálezce jeho měl býti — jak se, pos — sám vévoda Fozoninký. (De eko 
Goll: euriosum str. 51. + a. plsky jnávoilgs“ (* 
» Dle; spůsobu c Hermesa, 4. j. R T nÍsí TA ki 
