— 140 — 
vyskoumati, musí se prvé, rourka vykapanou rtutí doplniti; což se stane tím, 'že' se 
nádoba « rozhřeje, čímž rtuť zpět do rourky se. vtáhne, 
Mimo:lih a rtuť hodí. se, jak jsme u teploměru Amontonsova pozorovali, též vzduch, 
jež se v nejpravidelnějším poměru k teplu rozpíná, za prostředek, jímž. se teplota těles 
určovati dá. Od prvního vynálezce vzdušného teploměru Amontonsova pokoušeli se mnozí 
učenci o zdokonalení jeho, užívajíce místo lihu, ze známých už příčin, rtuti, Počáteční 
teploměry toho druhu měly tutéž formu, jakou obr.. 1. podává, jen že v nádobě i v rouře 
Obr., 8. se nalézala rtuť, Později opatřili sestavovatelé podobných 
8- „teploměrů dvakrát obnutou rouru skleněnou na každém 
konci koulí, v každé se nalézal suchý vzduch oddělený 
od sebe tekulinou, a teploměr takový nazvali rozdílo— 
: jevným. Rumfordův teploměr rozdilojevný (obr, 8.) má 
dvě krátká ramena a dlouhou je spojující vodorovnou rouru; v níž něco málo 
rtuti z (ukazadlo, index) vzduch v koulích a v, rouře odděluje.: Rozředí-li, se 
teplem vzduch v té neb oné kouli, stane se rozpínavějším, a opíraje se © rtuť a 
tlačí ji k ramenu druhému; sílu rozpínavosti takové udává měřítko b c,- Z,pří- 
stroje tohoto patrno, že neudává vlastně teplotu vzduchu vůbec, nýbrž rozdél 
teploty v obou, koulích, odkudž i jmeno „rozdílojevný.“ 
Leslieůo teploměr rozdílojevný (obr. 9.) má dlouhá ramena a krátkou 
rourku je spojující ; částku jednoho ramena, vodorovnou rourku a druhé rameno 
až skorem do půl koule naplňuje obarvená kyselina sirková, v koulích se nalézá 
vzduchorozličné rozpínavosti, a rozdíl teploty jeho možná na škále ad pozorovali. 
Těchto teploměrů se zvláště užívalo -k vyskoumání tepla zářivého. jistého. lělesa; 
jehož paprsky se: vedly. na některou.z těchto, koulí; poněvadž se však teplo zářivé u 
mnohých těles v malé míře. jeví, pokusili se někteří silozpytcové  cátlivější teploměry 
rozdílojevné sestrojiti, t. j. takové, u nichž by i sebe menší výjev zářivého tepla. patrným 
se“ stal. © Za tou příčinou sestavil Rifschie teploměr rozdílojevný, jehož koule nebyly ze 
skla; „nýbrž z kovových plotýnek; Schmidt a Howard naplnili koule (místo vzduchem) 
parou z čistého lihu neb sirkové nafty, čímž se teploměry. jejich mnohem, citlivější staly, 
poněvadž: se teplem na kouli působícím nejen pára tato rozpínavější stala nežli vzduch, 
nýbrž rozpínavost její páry z tekutiny se vyvinující znamenitě, zvětšovaly. 
Mimo „uvedené teploměry, zakládající se na rozpínavosti tekutin kapalných aneb 
vzduchu, «jsou známy ještě jiné, zakládající se, na rozličné roztažnosti pevných dělesy 
jmenovitě kovů. Z těchto uvádíme: 
Obr. 40. Teploměr Breguetův (obr. 10.), sestávající ze dvou šroubovitě 
točených tenounkých desk, stříbrné a platinové, jež zlato spájí. Hořejší 
konec © je upevněn na dřevěném podstavku, druhý končí rafičkou z, 
ukazující na škálu dle obyčejného teploměru rozdělenou. © Celý přístroj 
se zakládá na rozličné roztažnosti stříbra a platiny, a poněvadž se 
stříbro při zvělšené teplotě. více roztahuje nežli platina *), svinuje“se 
celý šroubek, a při zmenšené, teplotě, stahuje se platina více nežli 
stříbro a šroubek ten se rozvinuje, 
1) Stříbro se roztahuje od 09 až 1009 C. o 0'001909 a plalina o 0000849 prvotní délky. 
